20 
och abstrakt natur, att deras varde endast forntas af den, 
som sjelf arbetat och arbetar i samma riktning;. Der ar 
liksom vetenskapens bvardagslag, med dess stranga arbete, 
dess enkla lefnadssatt ocli dess osmyckade tillredelser”. 
»1 de allwdnna sammankomstcrna ater — der liksom 
trader veteiiskapen ut iir den husliga kretsen, for att trada 
tram i ett mera lefvande forhallande till folket: der vantar 
hon sig att mbta mangen van , som , ehnru ban , tillfblje af 
sarskildta lefnadsTbrliallanden, icke varit i tillfalle att steg 
for steg fblja hennes utveckling, dock gerna (hiskar att bli 
bekant med sjelfva Imfviiddragen af de stora fragor, hvar- 
med hon sysselsatter sig: der vagar hon derfbre att for till- 
lallet lilgga bort den larda snitten, och trada fram i en 
mindre skarpt betecknad vetenskaplig form : hon vagar der 
i kortfattade (ifversigter tala om saker, som for den cgent- 
liga vetenskapsmannen icke iiro nya, men som iindock 
kunna vara for honom ett nbje att libra. Ty genom sa- 
dane bfversigter far afven ban ofta blicken skarpare fastad 
])a sjelfva dyrbarheterna bland de vetenskapliga skatterna; 
och han far veta, hvilket varde dcssa bade egt och annu 
cga pa det jiraktiska lifvets stora omsattningsplatser”. 
”Och dessutom, ett sadant tillbakablickande blir for 
honom nagot, som pa samma gang det anvisas den riitta 
riktningen, sa pekar det ocksa pa afvagarne; det nppmun- 
trar och manar framat, men pa samma gang varnar det 
ocksa. Och bada delarne, niipmmitran och va ruing, behbf- 
ver sannerligen det vetenskapliga arbetet; ty det bar att 
kampa, icke endast eniot svarigheten, iitan afven mot fbr- 
irringar; det har att akta sig fbr bade modlbshet och bfver- 
mod. Det ibretages, detta arbete, iitan utsigt till vinst, och 
(let kan icke silljas, icke bestiillas. Den som fullbordar 
det far ofta icke sjelf n])plefva dess nyttiga anvandning 
