1 
IS 
mote, far jag lielsa Eder alia, ett vih-diiadsiiillt och hjert- 
lig't valkommeii. Det ina visscrligen vara en saiiiiing, 
livad som ofta liar blifvit yttradt, att XaturveteiLskaperna 
iiro i allmaiiliet kosmo})oliter; — men lika saimt ar det 
ocksa, att fdreniugen mellan stamtorvandter dock alltid 
liiiula narmare sammaii och just derfiire liafva Idfte med 
sig om stdrre varaktigliet. \i se med gliidje i det stora 
allmaiiiia deltagamle, In armed alVen detta miite hlilVit om- 
tattadt, en fornyad hekraftelse harpa; och vi vaga hojipas 
att vara arbeten, vara nndersbkningar, vara meddelanden, 
ja, hela vart samlif i allvar och gladje under dessa dagar, 
skola toljas alVen af manga franvarandes varma och hjert- 
liga valdnskningar”. 
»'Slew vid denna aterseendets hdgtid viickes iifven min- 
uet till litligare erinring om, hvad vi aldrig kunna fiirgata . 
^■ara gemensamma idrluster imder de sistlorfliitna d aren. 
Ibland dessa iir det isynnerhet en, vid hvilken det drdjer 
med den djnpaste, innerligaste saknad. Etatsradet Esch- 
ricJtt var hir vara mdten, an da Iran deras fhrsta upjikomst, 
en lysande stjerna, som spred en lika mild som viinlig 
gians (ifver alia vara fiirhandlingar. Vare sig han liirch' 
OSS, hvarifran intestinal-maskarne hafva sin np])rinnelse, 
eller han redogjorde lor lifsliinktionerna hos den nuvarande 
skapelsens kolossalasle djnr, eller han skildrade f(»r oss 
Ostrornas lif, med deras frbjder och sorger; — alltid hbrdi' 
vi honom med samnia begaiHghet, sanima niije: Hans 
fbredrag viickte var beiindran lika ovilkorligt, som hans 
lifliga menniskovanliga })ersonlighet vann vara hjertan. 
Han hbrde till dessa ntvalda, hvilka redan Inir jia jorden, 
genom lefvande forskningar, nit och ofiirtriittadt arbete. 
lata sitt inres rika innehall S])ricka ut, och med detsamma 
nppenliara och sprida omkring sig hvad som fornt icke 
