Efter de upplysningar, som })a seiiare tider vuniiits, 
angaende vissa gatlika djurs uppkomst och fortplaiitning, 
maste larau om generatio a^qvivoca aiises liafva fatt dods- 
stdten. OlVer allt^ livarest vi kmia en letVande organism 
framtiilda och iitvecklas, den ma kallas vegetabilisk eller 
aniinalisk^ itro vi beriittigade att antaga, att den leder sitt 
nrsprnng fran en annan, Iran ett fro, en grodd eller ett 
iigg. Niir vi saledes hnna att det mdgel, som sh latt och 
liksom af sig sjelf iippstar^ der luften ar 1‘ugtig och stilla- 
staende, verkeligen ar en svampbildning, maste vi ovilkor- 
ligen antaga, att trdiia dertill, atVen om de icke kunna 
markaS; dock hnnas i luften, livarest de genom luftens ro- 
relser omkringfdras till dess de tinna nagot stalle, som iir 
gynsamt tor deras utveckling. 
Det itr allmant bekant hiirusom hvarje sockerhaltig 
vextsaft, som at sig sjelf lemnas pa ett icke for kallt stalle, 
snart bbrjar foriindras; att blasor af kolsyregas derur upp- 
stiga, sockerhalten fbrsvinner och i dess stalle finner man 
alkohol eller sprit bildad; men tillika blir viitskan griim- 
lig och en afsats bildas deri. Om en ringa mangd af denna 
afsats derefter blandas till en losning af rent socker i vat- 
ten, viickes deri samma sbiiderdelning, under det att en ny 
portion afsats uppkommer. Denna art af sockrets sbnder- 
delning kalla vi i dagligt tal jasning — rattare spritjas- 
ning — och afsatsen kalla vi jast. Jasningen ansags lange 
sasoin en belt och ballet kemisk process, hvarvid sockret 
jemnt sbndertaller i kolsyra och alkohol; visserligen var 
man en tid i forlagenhet om fbrklaringen af jastens verkan 
hilrvid, men man hjelpte sig slutligen pa det satt, att man 
antog jasten verka katalytiskt, d. v. s. endast genom sin 
narvaro, men utan att genom nagon sin frandskap till sbn- 
derdelningsprodukterna fbranleda sbnderdelningen. Att till- 
