0 
\ — J>^)i 
og de tre af ham fdrst* soiii Fimktioiier af a betragtede 
Stbrrelser blive da: .r, VI— A 1 + I cii senere 
Af handling XVI: ’'X'otes snr qnelques formnles clliptiqiies” 
paaviscr han vistnok, hvorledes man vcd at ssette c = 1, 
og negativj kan rediicere de af ham fbrst lulviklede Faktor- 
ra?kker til den af Jacobi for samine opstillede Form. Men, 
foriiden at denne Fediiktion ikke er anvendt paa Siimme- 
rsekkerne, er den heller ikke ganske umiddelbar eller ind- 
skramket til en blot KSnbstitiition af c = l, e^ = — k\ Fiaar 
man derimod strax fra Begyndelsen af foretager denne Sub- 
stitution, og derpaa anvender den Abelske Fremgangsmaade, 
saint strax i Begyndelsen vjelger K og K'i ikke K^K’i til 
Beriodernes Indexer, da bliver IJlviklingen serdeles simpel 
og let. 
Beviserne for Kmkkernes Convergent.s liar jeg foretrmk- 
ket at henfdre til almindelige Piegler. Som i Xoterne til 
Abels Vmrker pag. 431 til 437 iiaaviist ere oscillerende 
Brekker lilevne anvendte, og den Maade, hvorpaa dette er 
sdgt afhjulpet i X^oterne, er ikke ganske tilfredsstillende. 
Ogsaa hos Briot og Boiicquet er dette Punkt ikke behand- 
let ganske fyldestgjbrende. Man undgaaer Benyttelsen af 
de oscillerende Brekker bedst ved allerede i de endelige Brek- 
ker at have Aarsagen til samme. 
i^agtet saaledes de fblgende Udviklinger ikke inde- 
hulde synderligt egentligt Xyt, troer jeg dog at samme 
med Interesse vil fblges af de yngre Mathematikere, og 
med Xytte kan anvendes ved den fdrste Underviisning i 
de eliiptiske Funktioner. 
