ligiiinger. 13erfor kimriC Boiiiing-splia^nomenerne, saasnart 
de ere complieerede red Ikydiiing og Tilbagekastniiig, ikke 
tjene soin Control for Tlieorieiis Itigtighed. 
Hermed troer jeg at kmine betragte Tlieoriens Pro- 
velse soil! afsiuttet, og mine Bestra3l)elser liave herefter 
varet rettede nied at uddrage nogle andre af de mange 
Consekvenser, soni endnii ligge skjiilte i Grundiigningerue. 
Deis liar jeg da sogt at taae et mermere Indbiik i Con- 
stitntionen af Legemernes Indre, dels at grundkegge Var- 
mens Tlieori paa den sainme Basis. 
Det er bekjendtj livorledes Begreberne biydende Kraft 
og Biydningsevne tidiigt er fremtraadt i Yidenskaben, og 
livorledes de ere Ideviie forkastede soni iibrngelige af den 
alniindelige Lystlieori. Dog diikke de af og til op igjeii 
liaevdende sig trods Tlieorien en vis Gyldiglied^ og navniig 
vil man ikke kiiniie iindgaae at bemmrke en Lov for Bryd- 
ningsevneip soni ingen Tlieori kan omstode som en Til- 
Mdiglied. 
Brydningseviien M viser sig for samme Legeme meget 
nmr konstant ved foranderlig Tietlied, og for Blandinger la- 
der den sig tilnmrmeisesvis beregne efter Formien 
M io = ilT, cti, + + . . . 
naar vj er Biandingens Ysegt og de mmrkede Bogstaver 
gjmlde for dens enkeite Bestanddele. Men endiiii en Regel, 
som ikke synes at have vieret bemmrket, viser sig iiden 
Undtagelse og paa en slaaende Maade, nenilig den, at 
Brydningseviien altid aftager noget iiied Tmtlieden (eller 
Brydningsforiioldet. Man overbeviser sig bedst licroin ved 
at kaste et Biik paa en Oversigt at Albrecht Schrane 
(Pagg. 116) over Brydningseviien for forskjellige Legemer. 
Nmrvierende Tlieori liar fort iiiig til Forklaringen lierafog 
liar netop gjordt mig opmairksom paa denne x\fvigelse. 
