274 
morpliosen ikke liar fundet Sted i saa lioi Grad, nemlig fra 
Sesnuten og videre nordover til Hallingskarven og hvorfra 
(fra Hiiulbjerget) jeg for 4 Aar siden, som allerede tidligere 
dere Gauge omhandlet, medbragte skjbnne Exemplarer af 
den for Alimskiferen betegiiende Dictyonema flabelliforme. 
Dette store oveiipaa Grundljeldet libit opragende silu- 
riske Fjelddrag, som vi ovenfra kjende fra Filetjeld og 
Hallingskarven, og som sydligere danner Hardangervidden 
med sine mange sneedaikkede Tinder, ender som Hbitjeld i 
Bykletjeld, men det ssenker sig mod Vest i Havet og danner 
alle’Oerne i Ryfylke, dog fremdeles lisevende sig over sin 
Basis af Grimdtjelde. 
Den siluriske Alder af Bykletjeld og den denned givne 
eensartede Beskaffcnbed med det nordlige bestemt udprm- 
gedeFjelddrag var indtil i forrige Aar fiildkommen iibekjendt. 
Den liele Fjeld-Strsekning bar imidlertid af aildre Geo- 
grafer faaet Bemevnelsen Langfjeldene, som virkelig cr en 
i Naturen bcgrimdet Benmvnelse, naar man blot lader den 
gjailde til og med Bykletjeld. 
En formodet Fortssettelse af i^angtjeldene til Cliristi- 
ansand finder ikke Sted, idet man her kim bar for sig et 
i mange Eetninger gjennemfnret Granitlandskab, som i in- 
gen af sine Dele bar Cbaracteren af en Fjeldkjede. 
5. De yngre eruptive Masser. 
Sbge vi efter eruptive postsiliiriske Masser, som kunne 
have forandret Hbifjeldenes Alunskifer og de andre siluriske 
Lag til Gliinmerskifer, Hornblendeskifer saint Gneis, da 
kunne vistnok allerede ])aavises nogle saadanne, saasom 
Granit i Hallingskarven, Gabbro paa Bbmmelben, Granit paa 
Stordben og en yngre Granit i enkelte Nuter inellem Hyls- 
fjord og Folgefonden, men det er troligt at mange saa- 
danne eruptive Masser bidtil have og fremdeles ville und- 
