278 
hvars chloric! deremot var giil till fargen, smilltbar och 
latt flygtig. Fortsatta imdersokningar visade dock, att de 
bada metallerna niaste betraktas som identiska, da en syra, 
som den ena gangen gaf gul chloric!, en annan gang gaf 
nastan uteslutande hvit och tvartom. Pelopimn utstrbks 
frail listan af eleinenterna och Niobium maste raknas som 
gemensam bestandsdel i de bada chloriderna, savill som 
de motsvarande syrorna, oaktadt isynnerhet dessa sednare 
med all sin likhet i bfrigt, dock langt ifran forhollo sig 
som fbreningar af sarama metall. Salunda kunde t. ex. 
den lagre syreforeningen Nb’O', som motsvarades af den 
hvita chloriclen, pa intet satt genom oxidation bfverfbras 
i den hogre, lika litet som omvancit Nb(F fullstandigt re- 
diiceras till Nb^Ol For att af den ena erhalla den andra 
blef encla utvagen att genom gldclning med kol i chlorgas 
under nagot olika yttre omstandigheter anyo framstalla 
chloriderna. Till antydning af detta egendomliga fdrhal- 
lande benamndes syrorna ej efter den vanliga terminologien 
Niobsyra och syrlighet, iitan i deras stiille, sasom ett slags 
fbreningar af olika radicaler, Niohsyra och undeimiohsyra^ 
hvilken sednare skulle vara c!en enc!a, som Ibrekommer 
natif i Niobmineralierna. Det fbrra Pelopium blef saledes 
Niobium^ det tidigare Niobium deremot underrdob. 1 en 
serie af afhandlingar lialVa derpa tid elter annan medde- 
lats fiillstancliga monogratier bfyer saviil Tantalens som Nio- 
bens och undcrniobens fbreningar. Tantalens sequivalent- 
vigt bestamdes till 68.82, Niobium till 48.82. 
BetrafPande Hermanns iindersbkningar ma endast luiin- 
nas, att ban ar 1846 iipptackte sin Ihnenium. och under flera 
ar, oaktadt alia inkast, fiirfaktacle dess tillvaro, tills han 
slutligen ar 1856, som det synes efter den nogare bekant- 
skapen med Poses asigter oni Niobsyrornas inbihales stall- 
