314 
bada salterna iiti losiiingen. Den omstandigheten, att mot- 
standet genast nppnadde sin fnila valor, talar ock snarare 
mot ilii for ett dvlikt antagande. Fbr att erlialla nagon 
stdrre grad af vissliet, betraffande de sa kalladc diibbel- 
salternas fbrliallanden uti Ibsningar, bora natnrligtvis nninga 
af deni underkastas npjnnatning; men var afsigt bar, sasom 
redan namndt iir, varit endast att anvisa en liittills, sa vidt 
OSS iir bekant, obegagnad vag till ett af de manga okanda 
omradena inom natnrvetenskaperne, icke att sasoin posi- 
tiva satser framstalla resnltaterne af de filrsta forsbk vi 
anstiillt, for att bfvertyga oss oni, att denna viig efter all 
anledning fbrer i riktning mot det asyftade malet. 
Fdr att pa denna viig med mera ledigbet knnna rbra 
sig inom detta omrade, erfordras likviil, att man fbrst ocb 
friimst gbr sig reda fbr, bvilken rol vattnet ( eller i allmiin- 
bet Ibsningsmedlet) ntfbrer, da de Idsta kropparne siittas i 
tillfiille att agera mot bvarandra. 
Utan att vilja nttala ett positivt pastaende i detta af- 
seende, vilja vi dock ej lemna oanmiirkt, det Hera observa- 
tioner (X:ris 50, 5(3b), ()2b), 83, 91, 94b), lOdb) oeli 111 
visa att, oaktadt vattnets egen serdeles obetydliga lednings- 
fbrmaga, en tillsats deraf likviil fbrniar lietydligt fbrbka 
de Ibsta kropparnes ledningsfbrmaga, livilket angifver en 
fdrening mellan vattentillsatsen ocb Ibsningen'^). 
Emedlertid synas de slutsatser, livilka med stbd af 
de bada antagna liypoteserna knnna dragas af de redan 
utforda observationerne,’ ganska niira otVerensstiimma med 
’) Att den vid ntspadning tilltagande ledningsfdnnagan icke iiiaste till- 
skrifvas en saltpartiklarnes mekanislca fdrdelning pa den tilltagande genom- 
skarningsarean, derfor talar N:o 111, dev af aininoniak stdrre genoinskar- 
ningsarea afven avagabragts, men dev dock ingen iindring i ledningsfdrmaga 
astadlcoinmits, oaktadt tiden mellan den lorsta och sista nndersdkningen af 
blandningen ntgjorde omkring 1 manad. 
