372 
blad, som genoni mellanlig-gande yngre blad allaredaii aro 
aflag’snade fraii axelspetsen. — Hartill aiiiiiarkte Prof. 
Agardh, att stiplerua alltid utveckb\ sig fore l)ladskifvan 
ocli att, da bladen bos Vitis pa den iiedersta delen af 
stammeii iiro inotsatta, sa sviies det riniligare att aiitaga 
att klangetradarne svara mot blad. Prof Oersted svarade, 
att ban i dera ar sysselsatt sig med att undersbka stip- 
lernas iitveckling bos en stor mangd af vaxter, bvarvid 
ban koininit till den bfvertygelse, att de alltid anlaggas 
sednare iiii bufvudskifvan ocb att deras morpbologiska be-' 
tydelse rigtigast bestammes saledes, att deras iitveckling 
betecknar ett visst ntveeklingsstadinm i bladets inetamor- 
pbos. Hvarje fullkomligt blad bestar af en bfre skifva 
(i den egentliga bladskifvan eller, i det saminansatta bladet, 
smabladen) ocb en nedre skifva (: stiplerua eller slidan) 
vanligen skiljda fran bvarandra genom ett bladskaft, men 
nrsprungligen finnes der alltid blott en bladskifva. I bla- 
dets fbrsta ntvecklingsstadium dominera sti])lerna ocb Uro 
da mycket stora i fbrbalbmde till bnfviidskifvan; derelter 
intrader ett mbtsatt fbrliallande ocb sliitligen forsvinner bos 
manga vaxter nederskifvan alldeles. Denna nietamor})bos 
af bladet ( bladindividet) ar belt analog med den, som man 
sedan Gbtbes tid mer allmant betecknar som metamorjibos 
af en bel fbljd af blad (af manga pa bvarandra staende 
bladindivider). Denna iippfattning af stiplerua ui)plystes med 
ett exempel bemtadt fran Malva sglvestris. Betratfande 
klanget bos Vitis, sa kan det svarligen jemibras med ett 
blad, da det pa sa manga siltt otvetydigt visar sin grund- 
natur; det ar nemligen fbrsedt med blad ocb bar ofta blom- 
mor. sa att det afven alltid varit erkandt, att det trader i 
stallet for en blomstallning. Prof. Agavdli yttrade det 
ej heller vara bans meniiig att saga, att klanget iir ett 
