(309 
I de fall af ytterlig afmagring’, der det omkring* vena 
jugiilaris, i nimmet mellan begge hnfvudena pa muse, ster- 
uocleidomastoideiis eljest betintliga fettet ilr forsvumiet, 
iippkommer icke heller nagot biljud^ livilket iir beroende 
derpa, att det olVan omnamnda iitvidgade stycket af vena 
jugiilaris interna i dessa fall genoni det yttre lufttrycket 
liksoin sammanpressas, bvarigenom saledes ett af vilkoren 
for dess vaggars svangning bortfaller. 
Hvad anghr betydelsen af de s. k. anaBiniska biljuden, 
sa veta vi eiidast alltfbr val, att de blifvit betraktade sa- 
som ett tecken pa blodets foiiindring ocli ett bland sym- 
tomerna vid kloros. Salunda antog Andral deni upp- 
komma; nar blodkorpusklernas antal blifvit fbrminskadt 
till ett visst qvantiiin. Aran ansag, att kloros, ansemi 
och en i allinanliet forsvagad konstitution voro de enda 
omstandigbeter, under livilka dessa biljud fbrefunnos. Ha- 
MERNJK betraktar dem sasom ett bestamdt tecken pa en 
fbrminskning af blodqvantiteten, livarvid ljudets intensitet 
angifver graden at blodfbrminskningen, men anser, att de 
ej gifva nagra upplysningar om blodets qualitativa fiir- 
hallande icke heller om de sjukdomsprocesser, genom livilka 
blodfbrminskningen blifvit inledd. De kunna fbrekomma, 
sager ban, under loppet af alia sjukdomar, livilka orsaka 
en betydlig fbrminskning af blodct, om neniligen blodfbr- 
lusten ej ersattes genom viltskor utifran. Nonat, som an- 
tager dessa ljud sasom ett bestamdt tecken till kloros 
och funnit dem sardeles ofta fbrekomma bos barn, bar till 
fbljd deraf pastatt, att stbrre delen — — af alia barn aro 
klorotiska. Skoda aterigen och de fleste yngre fbrfattare 
med bonom anse dem bvarken sasom ett tecken pa blod- 
brist eller pa en bydrsemisk beskaffenbet bos blodet, enie- 
dan de fbrefinnas afven bos blomstrande, unga personer. 
Skand. Nat.-Fo7'ykore-Sdllsk. Mote 1863. 39 
