(312 
Af dessa undersokningar visar sig, att de s. k. anse- 
miska biljudens frequens inom ynglingaaldern ar i allman- 
het ganska stor, ocli att, om de an till ett bfvervagande 
antal fbrekomma lios klena ocli sjukliga ynglingar, de ilf- 
ven ganska ofta foretinnas hos fullt triska ynglingar med 
stark ocli god kroppskonstitntion. 
Bland de i ofvanstaende tabell till fbrsta gruppen bo- 
rande ynglingar, hos bvilka naninde Ijiid 1‘uimos, bar jag 
i mina anteckningar sarskildt anniarkt 19, livilka voro 
framfor de andra friska och starka saint bade sardeles 
blonistrande ntseende. 
Hvad betraffar dessa biljiids frequens i fbrliallande 
till aldern bos de af mig undersbkta ynglingarne, sa iitvisa 
mina deroni gjorda anteckningar, att de iiro vanligare hos 
gossar fran 9 — 13 ar an bos dem Iran 14 — '19 ar, att de 
saledes oftare forekomma hos yngre gossar iiii bos aldre. 
I Gazette des Hopitanx 1861 N:o 102 & 105 bunas 
anforda iiagra iindersbkningar gjorda af Marchand pa 
45 barn i en skola, 27 gossar ocli 18 bickor, bvilkas alder 
var frail 4 till 13 ar. Hos alia dessa funnos dels koiitinii- 
erande, dels imisikaliska, dels intermitteraiide biljiid i bals- 
karlen. Af dessa Marchands ocli mina undersokningar 
skulle folja, att de namnda biljudens frequens skulle vara 
stbrst i barnaaldern ocli aftaga med areii. 
Men hvarest iiu soka fbrklaringen till dessa biljuds sa stora 
freqveiis inom barna- ocli ynglingaaldern? Mojligen torde 
den kumia sokas dels i det bastigare blodoniloppet,soni tillbbr 
dessa aldrar, dels ock i sjelfva karlvaggen, bvilken sednare 
naturligtvis Jiar ar relativt tunn. Fbriitsatt neniligen, att 
biljuden uppkomma genoin venvaggens af blodet framkallade 
svangning, sa niaste de naturligtvis liittare kuiina biblas bos 
unga individer med ett relativt hastigt blodonilopp ocb tunna 
