karl, an hos aldre, der bade blodcirkulationen iir langsam- 
mare ocli klirlen styfvare. 
Hvad slutligen betraffar det diagnostinka vdrdet af de 
venbsa biljuden i halskarlen iiiom ynglingaaldern, sa kan 
detta i ocli for bestanimande af en fbrhanden varande kloros 
eller aiisemi ej vara stoi% ja det nllstan bortfaller, da vise 
dessa Ijiui forekomma till ocli med hos fullt friska ynglingar 
med bloinstrande lielsa. Dessntom aro dessa ljud sa nyckfulla 
i sitt npptradaiide, att de afven derigenom blifva sasom diag- 
nostiskt lijelpmedel hogst opalitliga. Sasom exempel harpa 
^'ill jag fran niina gjorda undersokningar anfora, att de ofta 
bade fiirsvinna och afven aterkonima iitan markbar anled- 
ning; att de stimdom framkomina fbrst efter det personen, 
som imdersbkes, rbrt sig nier eller mindre haftigt medelst 
gang eller dylikt; att de efter en dylik rbrelse iln blifva 
starkarej an svagare, iln qvarsta oforiindrade, iln fbrsvinna 
antingen pii begge sidor eller blott pa den ena, i livilket 
sednare fall de ofta framtrilda starkare pa den andra; om 
de vid nndersbkningen blott libras pa en sida, fbrsvinna 
de ofta belt ofbrmodadt ]ia denna^ men framtrada da ofta 
pa den andra; stnndom framkomina de vid sjelfva iinder- 
sbkningen; stnndom fattas de vid en undersbkning, men 
libras vid en aniian, eller tvertom, o. s. v. 
Om saliinda dessa s. k. ameniiska biljnd, livilka, enligt 
hvad erfarenlieten visar, visserligen ofta fbrekomma hos anse- 
miska personer, iln kunna iiiigot nnderstbdja diagnosen af en 
fbrhanden varande kloros, sa visa dock de ofvan anfbrda 
imdersbkningarna, att, atminstone hvad ynglingaaldern an- 
gar, hvarken deras bortovaro berattigar till klorosens 
uteslutande eller deras nilrvaro ensaint till nilmnde sjuk- 
doms antagande. 
