039 
som itolg'e vor Erlariiig bidrage til at frciiikalde Siiids- 
sygdomme”. 
”Lad eii religios A bekkelse iiddve sin Virkiiiiig paa 
demie Ilefolkiiing; lad den va3re ledsaget af svaernieriske 
I dskjelser, af LovpraMlikanters gnivjekkende Forddnielses- 
triulsler^ og for Mange niedfore anstrengende Exaltations- 
tilstande eller nedtrykkende ^Engstelsestilstande, og vi 
sknlde se et forlioldsvis stort Antal af de arvelig Dispo- 
nerede, af de Svageste, af de I dsultede og de Diegivende, 
kort sagt, af de Disponerede at blive Hindssyge. Denne 
Egns Sindssygestatistik vil da komme til at vise et va3iTe 
Forliold end for. Men lad saa atter denne ulivggelige 
]\lelleintid give Jiads for en Tilstand af cliristelig Oplys- 
ning og dernied fblgende velgjiirende Sindsro; da blive 
Sindssygdoinmene i denne Egn atter sjeldnere, og der vil 
blive en Tid, da Egnens Sindssygestatistik viser et For- 
liold ligt det, der gik fornd for den religiose Iknsegelse. 
Her frenitraBder altsaa, det sanime Forliold ined Hensyii 
til de Sindssyges Antal begriindes i hoist forskjellige Til- 
stande. Men jeg kan ikke indrbinine at disse Tal eller 
denne Sindssygestatistik derfor sknlde kiinne siges at viere 
betydningslbs; kiin inaa Tallene ikke heses n()gne, — de 
niaa la3ses nied Skjbnsoinlied og tydes nied Kjendskab til 
Forholdene’’. 
”Jeg tror for Norges Vedkoinmende at have paavist 
paafaldende Overensstemnielser melleni Sindssygdomnienes 
Hyppighetl i forskjellige Egne, og det Forliold, i hvilket 
Drukkenskabslasten efter en aiiden Forfatters, Eilert Siindts, 
statistiske Endersbgelser havde gjort sig gjeldende i de 
sanime Egne”. 
’’For det Stift eller den Landsdel, der konstant ved 
alle vore Tmllinger liar vist et meget iigiinstigere Forliold 
