G60 
ar vidstrackt och krafver ftir sin odling mangas gcmen- 
samma arbete. 
Eluiruval laran om detta gemensainma arbete fbrst i 
nyare tider strafvat att antaga en vetenskaplig form, ar 
dock sjelfva arbetet ingalnnda nytt. Det ar endast en sida 
af det stora, genom tiderna fortgaende arbete f(>r mennisko- 
sliigtets ntveckling ocli f()radling, som vi kalla civilisation, 
och den allmanna belsovarden ilr i sjelfva verket ett ars- 
barn med deima. 
Enligt hvad som redan blifvit namndt, maste den all- 
manna sundhetsvarden nppfattas och betraktas saviil fran 
en natnrvetenskaplig som en ])olitisk sida. Hon maste der- 
fore hafva icke blott natnrforskaren ntan afven statsmaii- 
nen och lagstiftaren till sina malsman. De aldste histori- 
ska personligheter, som representera dessa olika sidor af 
den allmanna snndhetens vard, aro redan Moses, Lyciirgns 
och Hippocrates. Da Moses hygieniska fbreskrifter erhalla 
kraft genom silt heliga nrsprung, genom att harledas Iran 
Jehova, hanvisar Lycnrgns till faderneslandet och dess 
fordran pa dngliga medborgare. Hippocrates ater vadjar 
till natnren, och sbker att for forstandet tyda dess lagar 
och verkar dymedelst pa den fria medhorgarens enskilda 
bfvertygelse. Han var den fbrste som fbrklarade, ”att hvarje 
sjukdom har sin naturliga orsak och att ntan en sadan 
uppstar ingen sjnkdom.” For Moses deremot ar sjnkdomen 
annu en res sacra, hvarfbre afven den Mosaiska helsovards- 
laran ar omgifven af religibsa ceremonier, som fbr mangen 
bortskymma hennes verkliga innehall. Men Jehovas dyr- 
kare skilde sig skarpt fran alia andra Osterlandets I'olk 
afven derigenom, att de iii)pfattade kroppens vard sasom 
en religibs pligt. Vi maste ock erkiinna, att den npphbjda 
fbrestallningen om kroppens helgelse och lira, eller om 
