730 
Ty nar hon mildt forklarad gloder 
Som nu i sommarsolens brand, 
DS, fiimes ej ett land i sdder 
SS, skont ocli godt som Nordens land. 
DS, prunka stolt de Danska bokar 
Med sommarkrona, Ijns ocli rik, 
Och bjorken sina grenar slokar 
Vid stranden af en Miilarvik, 
Och Ijellets losta forssar strdmnia 
Frain under Norges dunkla fur, 
Och tusen blommor ljufligt dromina 
itt tysta lif i Gnds natur. ' 
Se der det rika fait som lockar 
V§,r skara hiin p§, vikingstag! 
En Floras blyga ddttrar plockar. ^ 
En spejar dju])t i hafvets v&g; 
Och bergen dppna sina salar, 
Och skogens djur v^rt byte bli, 
Hur Sskans gudastamma talar, 
Hur stjernan vandrar, tolka vi. 
% 
Det ar en herrlig konst att tyda 
Naturens dunkla teckenspr&k, 
Och lara tingens andar lyda 
Hvar blink ifrdn fornuftets bdk. 
Och store man den konsten kunde. 
Till heder for v&r fosterbygd: 
'Valan, de dagar aldrig stunde, 
DS, de se ned till oss med blygd! 
S& mS, vi Ljusets arf beskydda, 
I fast och broderligt forbund, 
Och nya tider, som de llydda, 
bygga fritt pd ganimal grund, 
Hvad sannt och nytt vi lyckas spana 
Uti naturens stora bok, 
Blir segernamn p^ Nordens fana. 
Blir svard att krossa morkrets ok. 
Forgafves knots ej dft, tillsamman 
Det" band, som enar oss i dag. 
Hvar gnista kan fordka flamman, 
Hur liten an hon tycks och svag. 
