Cell (lerfor m§, vi stdiida. brdder, 
I sliiten kedja, man vid man, 
Att blixteii, som ett snille loder, 
Af alias, sjalar kiinnas kan! 
Professor Santesson uttalade derefter, sedan nedan- 
staende af A. G. Virgin fdrfattade verser forut blifvit af- 
sjungna, ett tack for sist i Christiania och Kopeuliamn^ hvilken 
skal besvarades a Danskarnes vilgnar af Conferensradet 
Fokciihammek, a Norrmannens af Professor Faye; 
/ 
Tidens barn, de snabba Sren, ila 
Fram&t jemt, som vS,gor i en strum. 
Utan rast ocli utan ro och hvila 
Fly de lia’n, som skuggor i eii drum. 
Men det trogna Minuet sitter stilla, 
Bar kriiig hjessan aldrig vissiiad krans, 
Oron rundtomkring kan ej forvilla 
Tankens klarliet eller blickens glans. 
Hvilket ljus i \Ara diinkla stiimler, 
Hvilken trust i vMa miilna dar, 
Att, om allt gM- imdan och gM under. 
Ett dock evigt ilr och stannar qvar; 
Att, om &ren stui)at och fbrsviiniiit 
I det tysta, som for alltid gums, 
Hvad en gMig i hjertats kamrar bruniiit 
Rent och troget, slocknar ej och glbrns. 
Skbna land, der hildniiigsfrukten glbder 
Frisk och mogen uti solens sken, 
Skona Hellas der, i Nordens Sbder, 
Med ditt iiiiga, str3,lande Athen! 
Hbga land, du Sbderns Sclnveitz i Norden. 
Stolt och fritt, som dina strbmmars g^ng, 
Er vi hringa varma helsningsorden. 
Tack for sist! s§. lyder nu vM* sdiig. 
Hvilken taflan der hvar dag och timma! 
Hvad torneringar med bfvad Ians! 
Hornen smattra jemt och stMeii glimma: 
En bestandig, priiktig vapendans! 
