Xar m§,ngen gdta sS. vi kimna losa, 
Nar m&iigen Gordisk knut vi liugga at, 
Xar vi iir tiisen iiya brunnar osa, 
Att fylla verkliglietens kraf: 
Ar det natureiis tolk, som lifvet fattarV 
— Det kloka bi. livars lioniiiig tiden skattar, 
Hvars visdom den sin liogsta hyllning ger? 
Han ler kanske ocli barnen ej t'ornekar 
Att roa sig med diktens tomma lekar, 
En illumination a jour, ej mer? 
Jag vet det ej, jag tror det icke heller. 
Beliofven forskat sinom tiisen Jr; 
Men sjalens lilngtan nJgot liogre giiller. 
FrJu malet an lion tjerran stJr. 
Xar vi forkorta tid ocli rum — i skogen 
Jag ofta tanker mig den fdrsta plogen. 
Den fdrsta kdlen som en bolja skar. 
SJ lange hjertat klappar skall det drdmma, 
Ocli lyrans toner ej beliofva gldnima 
For sferers samklang, som man iipptackt bar. 
Ftt vet jag ock. for liten ilr en skala 
Af solens strJle, oni dn niata vill 
Oandliglieten, — att ej deroni tala 
Att raknetal ej racka till. 
Cell livilka segrar an ditt snille vinner, 
Till livilka trakter an din forskning liinner 
PJ eviglietens ouppmatta fait, 
Har tron fdrut deni liunnit. ledd vid lianden 
Utaf den gode ocli den starke Anden, 
Som theser framfdr liyiiotlieser stallt. 
Men liiinryckt skall vJr tanke standigt leta 
Sitt nrsprimgsliem fdrutan rast ocli ro; 
Ty menniskan ar fri, ocli vilja veta 
Ar ock i sanning vilja tro. 
PJ Xordens fria fait, i vJra dalar, 
I vJra tenipel, vJra liirosalar, 
Kulturens framtidsblomma plantad ilr. 
Gemensamt detta rika liopp vi ega — 
Hvad mer, o Fiirste. skall dig sJngen siiga 
Fran deni, dii redan lilnge varit kiir. 
