740 
D§, — livad genier sprungo fram i dagen 
Ocli befolkade naturen all! 
MS,nen var af en gudinna dragen. 
Yredgad rot eii gud i boljans svall. 
Eko’t var ett epigram, — var rosten 
Af en Nymf, som gackande gaf svar, 
Ocli nilr Idfven folio af om liosteii. 
Siiia lockar blott Dryadeii skar. 
Dock — fastiin, forr’ii man dess mening visste, 
Denna grekiskt skona verld forsvann, 
Fast sitt halfva rike dikten miste, 
Dd hon skild frdn forskningen sig fann, — 
Se den vise an en trollverld dikta, 
' Der ban tankfnll med sitt synglas stdr: 
Jord och luft ocli Ijiis ocli blommor bikta 
Sina gdtor, livart bans dga ndr. 
Dolda krafter fram iir natten springa, 
Evigt iinga i sin enkla skrud: 
Buiidna andar iipp iir dvalan svinga, 
Villigt lydande besvarjarns bud. 
En vid batteriets rad sig satter, 
Sbingar blixtsnabbt bud till fjerran land: 
E7i ler gladt dt mdlarens palletter, 
Tecknar bilder med sitt ogas brand. 
E?i gdr djerft att sjelfva blixten rifva 
Ner ur skyn — och badda i bans graft 
En sig satter pd kompassens skifva, 
Visar vagen bfver spdrlost haf. 
En med lunga, Idnt af ocknens vindar, 
Fldsar eld ocli karavaner drar: 
Berg ocli skogar fly som radda bindar, 
Der ban hej didst dfver falten far. 
Intet scliakt, der visheten ej plockar 
Perlor opp, dem skalden ej fdrnam! 
Kallor hon nr svedda dcknen lockar, 
Lockar Xilen sjelf iir bergen fram, — 
Han, som gdmde hiifvndet — ocli vande 
Skramd, nar Faeton i glodgad sky 
Jagade med solens spaiiii — ocli brande 
Libyens mark ocli Etiopierns by. 
