741 
Nordens vise! I, som liirt att vanda 
Stetoskopet mot naturens brost, 
Horen I ej bundna andar sanda 
Ur dess djup annn eii klagorostV 
Lessen dem — och lifvets g§.tor losen: 
Foljen mastarn, som derute st&r! 
Liksoni ban, nr Pythias kalla osen, 
Hvaraf hit en miiktig dder gS,r. 
Och om an, liksom i fordna dagar, 
Nar I raknen edra minnens skatt, 
S&ngen kommer, — fastan nu han klagar, 
Trasten lik i nordens sommarnatt, — 
Af den karlek, i hans dga glanser, 
Kannen honom som en barndomsvan! 
Helsen honom! — Bortom tidens granser 
S&ng och vishet blifva ett igen. 
6:o Den Skandinaviska Nordens Brodrafolk af Professor 
Bantesson, dervid fbljaiide verser af Herman Satherberg 
npplastes : 
Ej Skandinaven byta vill sitt land 
Med n&got folk p3, jordens ring, den vida; 
Han alskar det med all sin karleks brand, 
Han vill i doden for det landet strida. 
Natnren bar ej slosande strott nt 
Med bppen hand sin skatt dt stad och bygder; 
Till nordens son lion ropar icke: nJiU! 
Men; lyckliy var med dina drjda dyyder. 
Fritt soderns folk sin vdr besjnnga mS,; 
Vi ha v&r sommar, Ijnf som edens qvallar, 
Vdr vinterhimmel — o, den friska, bl§,. 
Her polen blommar sjelf pA. v&ra fjallar! 
Har frihet bor i hydda som i slott, 
Och lagen, krdnt till knng, pS, tronen sitter 
Och skipar riitt och niipser svek och brott — 
' Ye de som kring dess svilrd att gripa gitter! — 
Till mord och pinndring tvedragtsanden g&r 
Kring haf och land: for brbder brbder bloda, 
Och aska ryker i fdrharjarns sp§,r, 
Och tegarna af blodregn fargas rbda, — 
