745 
See denne kjdlne Vang, liiiiit Blomsterhynde 
I al sin Pragt, see Hostens gyldne Marv 
Og Vinternattens Storhed, Vaarens Ynde; 
Alt det er Nordens, er vor Odelsarv! 
Vort Folk er eet, var eet selv midt i Morket, 
Som Trolde kogled frem fra Syd ocli 0st, 
Da Nordens Aand i Broderblod sig styrked, 
Da 0rnen hug sig i sit eget Bryst! 
Vort Folk er eet! Dets stolte Minder alle 
Om Daad i Fred og Krig til Folketarv, 
Om Aandens Stridsmsend og om Hjertets Skjalde: 
Alt er vor Fselledsskat, vor Odelsarv! 
Vort Haab er eet! J, som med Brodertale 
Og varme svenske Haandtryk bar os mbdt, 
Som Dug, der falder i de dybe Dale, 
J bar det mildt forfrisket og gjenfodt! 
Vort Haab er eet! At JS^orden knyttes sammen 
Til fuldt Fostbroderlag i Lyst og Nod, 
Det er vort Hjertes Idrset, Ja og Amen, 
Det vil vi stride for i Liv og Dod! 
ll:o Qvinnan af Professor jMalmsten, som dervid 
afveu upplaste foljande af J. J. forlattade verser: 
Forests,!’ oss nu den ljufva lotten, 
Att med perlan i pokalens botten 
Dricka qvmnans, skonsta perlans, skH. 
Qvinnan! — Ack, bur rikt det ordet klingar, 
Hur det kanslan uti vS,gor bringar, 
Hur det likasom elektriskt laddar 
VS,ra S,dror — ocb vS,r lugna bS,L 
I, som forsken i naturens riken, 
Skaparn bHlande i mantelfliken, 
MS,nne an I qvinnan forskat ut? 
Anatomerl Kunnen I bedyra, • 
Att det vasen, som gor oss sS, yra, 
Att det verkligt bor till slagtet: Romo, 
Ocb ej narrat ocksS, er till slut? 
Ha’n I n^gon engel dissekerat? 
Ha’n I kannt, bur vingarne vibrerat 
