747 
Fridens genius, i strid hjeltinua! 
Ar du endast luenska, eller hur? 
Spann dii ej i tidens morgon-timma, 
Ledd af guda-ljusets forsta strimma, 
TrMen till den dolda telegraf, 
Som forenar jords och himmels under? 
Ocli annu i lifvets sista stunder, 
Da vi rona fa forgangliglieteu, 
Tolkar du for forskarn evigheten, -- 
Du bans lefnads verkliga seraf! 
Hur vi alltsa vaga, mata, grafva, 
Hur vi efter nyckelknippan strafva, 
Som Allfader racker oss pa skamt; 
Lat OSS aldrig for det outredda 
Glomma bort det tusen ganger sedda, 
Qoinno-Ogat, makans, alskarinnans, 
Modrens, dottrens, engelns — hoc est — qvinnans. 
Qomnans skai — var skonaste — alltjemt! 
Denna skal beledsagades dessutom af nedanstaeiide, de 
narvaraiide damerna tillegnade verser: 
Allt naturens inventarium 
Funnet ar i fullgodt skick. 
Floras gronskande berbarium 
Profvats med beviipnad blick. 
’’Minsta krak i kiirr ocb syror”. 
Som den glade Bellman qvad, 
Flitiga som arbetsmyror 
Vi skarskadat, eller livad? 
Xu vi kunna. tillfredsstiillde, 
Anse monstringen som skedd: 
Univea-sums kungavalde 
Fatt sin lagbok ofversedd. 
Xu skall drickas! Skummet frusar 
Perlor ofver glasets rand; 
Derfor skai, forr’n draken susar 
Bort med eder Mn var strand! 
