\6 174 9. MEDELHAFVET. Nwemb. 
Nar jag tog dem i munnen voro de få kalla, at jag 
fruktade tungan Ikulle bli paralytifk , om jag vidare 
fortfatte forfoket. Sjofolket, dem de flogo i huf- 
vudct och ^å hånderna, "lomde ej den natten eller 
dagen dårpå, at de fått kanna dem. Något for det- 
ta o våder i fkymningen, vifte fig 100: de tals Tumlar e 
( Delphinus 1. Linnsei S. N. ) i vattubrynet, fom 
fprungo åt Norden, et tecken til ovåder, det jag 
ofta fett ilå in. Mina vanlige Spåman, Sparfoar, fåto 
ålven fe iig til myckenhet vid detta utfallet. 
Afrikan (ka kuften fyntes den 1 Nov. tfrån ma-fl- 
toppen, från hvilken kom en Emberiza (africana). 
Vi feglade den z. forbi Sicilien med en ftark N. 
vind, for hvilken vi fågo Tumlare i vattubrynet och 
foglar kring Ikeppet. 
En oräknelig myckenhet Sparfvar (Emberiza 
melitenfis) kommo den 5. omkring vårt fartyg, och 
ilrax dårpå blefvo vi anfatte af en itark ftorm, fom 
varade hela den andra dagen. 
Vi hade den 7. i ognafigte kuften af Morea, då 
en Levant (Så kallar man en N. O. vind): motte 
ols och gjorde, at vi til den n:te måtte kreutfa, u« 
tan at vinna någon fordel. 
Vi fingo den 12. bittida om morgonen fe Candia 
och Certgo på vånfter. 
Morea kom ofs i ognafigte den 13. på våntfer, 
och Milo på höger , då en god bord gaf ofs hopp at 
fnart ända vår reia, och en hårlig väderlek lindrade 
lcdfimheten, fom et få långt viltande emellan him- 
mel och vatten naturligen kunnat åftadkomma. Men 
efter middagen byttes tilftåndet om. Ju mera en 
fjoreun nalkas lar.d, ju fåkrare rakning gor han 
P» 
