fjo D. Hasselc^uists Bref 
fornoja min längtan, och fyflelfåtta mig något li- 
tet, at befkrifva fig och igenfoka lit flagte. Dc fe- 
n arc,nam ligen Motacill <e ( 1 4), Emberiz# ( 1 <5), Fringilla , 
j 4 laud<e^ hatva oftare hålfat på ofs, ån vi åflundat* eme- 
dan de aldrig varit några goda bodbårare. Det bör- 
jades i Öflerfjon och råkte til Archipelagen , och 
llog aldrig felt,at fåfnart en liten fågel kom om bord, 
fåfingovi derpå hårdt våder* Desfc fmå kråk be- 
tjåna fig af famma djarfhet til f]6s , fom til lands, at 
taga fin tilfiygt til månnifkan. Det har fallit mig in, 
at våra Andeliga borde hafva fig denna deras egenfkap 
bekant, få kunde det ge anledning, at tanka efter, 
hvarfore Nnacbs dufva , iom var af famma ilågte , var 
lå trogen, at komma tilbaka, haldre, ån at fvåfva 
ofver Hafvet, eller, at villas på en jord, fom var u- 
tan månnifkor. 
Jag har altid lagat, at få någon faft af deiTa fmå 
vandringsman, den jag befkritvit, och har jåmvål 
30 iådana belkrefne : en del har jag fett i Sverige, 
en del icke. Jag hade dem alla oppiloppade > men 
misfle dem genomen fortretlig håndelfe. 
Artigt var at fe, når Lårkan (1 f) kom och ville 
hålfa på ofs, fom intet lkedde , utan da vi voro när 
in til nagot land, huru hon brukade famma fått til 
ijos, fom til lands, at ila fig ned och flyga perpendi- 
culairt up igen j men flackars kråk det bekom henne 
illa, hon hade icke Uplands åker- fält under fig: hon 
år icke fkapt, at doppa fig i faha vägen , ty blefvo 
ock de måita qvar på böljan, då några få kommo un- 
dan med litet lif* Procellana , fom jag få mycket å- 
fhlndade at fe, har aldrig vifat fig, ehuru de tilfal- 
len, vid hvilka han bordt fynas, icke felat ofs. Jag 
har ock frågat våra gamla fjomån, fom farit påSpan- 
fka f]dn och Medelhafvet i många år, om de någon- 
fin bliivit någon fådan varfe; meningen har vetat der» 
af* Defs flälle lärer mail vara flora Ocean åt båda 
In- 
