51 
tillkommit. Han anfor sdlunda pa goda historiska grunder, att 
Aymarastammen, fran hvilken de Pcruvianska konungarnes 
valde utgick, forst underkufvat Huancherne och sedan Chin- 
clias; att de underknfvade stammarne blifvit blandade med de 
segrande, saint antagit dessas sprak, religion och seder. Haraf 
har hybridisering och variationer uppkommit i trenne olika 
rigtningar, och det ar klart att de resande forskarne liitt kun- 
nat missledas i deras Slutsatser under s?i invecklade forhal- 
landen. Tschudi tyckes fornamligast hafva hamtat ledning af 
craniernas former och har troligen derfore lyckats att utreda 
ett amne, som i ethnographiskt hanseende ar af stort intresse, 
i samma mahn, soin sparen efter en forgangen cultur och hi- 
storia tillvinner sig uppmarksamhet. 
PentlcindSj, Bellumys och fleres asigt, att den mycket aflanga 
lagpannade peruvianska craniiformen ar naturlig och icke arti- 
ficiell, sasom D’Orbigny och here pasta, bekriiftas af Tschudi. 
Jag delar afven Pentlands asigt, och har for nagon tid sedan 
pa ett annat stalle yttrat mig for denna mening da fraga var 
om en dylik form pa pannan hos de fordne Avarerne i Ungern 
(Ofyersigt af K. Yet. Akad.s forhandl. 1844 No. 3 pag. 40). 
I ofvanstaende upstallning af de Americanska folkslagen 
har jag uptagit Aztekerne och Chinchas, men jag satter for 
dem ett fragtecken, emedan jag ej Sir saker om forhallandet. 
D’Orbigny s Quinquas hafva kakbenen mera framstaende an 
Caucasierne (L’Homme Americain T. 1. p. 274.); det samma 
tycks forhallandet vara med Aymaras m. fl. Meyens brachy- 
cephaliska peruvianer aro afven prognathiske. Tschudis Chin- 
chas aro deremot, enligt hans beskrifning och ritning Ortho- 
gnatiske, och sadant ar afvenval forhallandet med det Inca- 
cranium fran London, som fmnes i vort Museum. For Azte- 
kerne har jag endast slodt mig pa flygtiga upgifter af resande. 
Genom det nu anforda torde det kunna anses vara adaga- 
lagdt att i Europa de dolichocephaliskt och brachycephaliskt 
4* 
