76 
annu sa mycket af Detentionsort eller fattigforsorjning att den 
ej kan fullt frit handla och gagna som kuratif anstalt. 
Sadan ar den fornamsta Inrattningen for Sinnessjuke i 
Skandinavien, de ofriga aro denna i alia hanseender sa un- 
lagsna, att de ej fortjena namnas pa samnia gang. Och likval 
har man i Norige redan ar 1825—28 genom en Commission 
latit undersoka de sinnessjukes tillstand, hvilket updrag sainma 
Commission afven fullgjorde pa ett sa utmarkt satt, att intet 
land i Europa hittills kunnat upyisa en sa fullstandig, en i alle 
hanseenden sa fortrafflig Statistik i detta amne som Norige, 
men beklagligen larcr och detta hittils vara hela frukten af 
det fortjentfulla foretagct; oaktadt Commissionen i sin Beret- 
ning bland annat forordar saken saledes: ‘dblandt de Stater, 
i hvilke de offentlige Foranstaltninger for Sindssvage endnu 
befinde sig i en sorgelig Forfatning, er sandelig vort eget 
Fodeland.“ I Sverge ater, har man visserligen, under de 2ne 
sednaste decennierna betydligen uphjelpt saken, genom up- 
rattandet af de s. k. Centralhospitalerna, dock motsvara de 
ingalunda de fordringar, hvilke nu for tiden rattvisligen kunna 
gores af kuratifanstalter. De kunna pa sin hojd sagas sta pa 
granscn cmellnn Kuratif-anstalter och Fattigforsorjningshus, 
och therapicn kan saledes deraf skorda ringa fordelar. Hogst 
vasendliga brister rop sig har ofveralt. Merandcls ar localen 
ohjelpligt otjenlig, emcdan den ursprungligen varit bestamd 
for helt andra andamal, oftast ar ulrymmet otillrackligt, emedan 
de obotade quarstanna till doddagar, merendels saknas ord- 
nade syselsattningar, arbeten och forstroclser, samt standig 
tillsyn af pa stallet bosatte Lakere, Liirare samt uplyst och 
god betjening; och ofveralt far kursyftet, som val andock 
borde betraktas som hufvudsak, stadse sta tillbaka for ekono- 
mien. Under sadana omstandighetcr ar det ingen latt sak att 
kunna n5got gagna som psychisk Lakare. 
Nar man harmed jemforer livad som i andra lander blifvit 
