huru sv&rt och nastan omojligt det maste vara, att anstalla 
noggranna jemforelser emellan de olika racerna och folkstam- 
marna i alia dessa hanseenden, halst det ligger i sakens natur, 
att foremalen ickc kunna samlas till jemforelse, och undersok- 
ning, och sasoin andra naturalster hopforas i nuiseer. Blu- 
menbach var den, som forst brot en annan och sakrare vag, 
genom att samla hufvudskalar af olika nationer, och det ar 
bans goda, i Linneansk anda formade, beSkrifningar med till— 
horande afbildningar, som, ehiiru redan aldrade och numera i 
flere hanseenden ofullkomliga, dock visat efterkommande, hvil- 
ken vag de bora ga, for att med nagorlunda sakra steg komma 
malet narmare. Mer an tjugu ar aro forflutna sedan sista 
decaden af Blumenbachs craniisamling utkom, och elnira manga 
forfattare efter honom uppstatt, och flere for honom okanda 
folkstammar blifvit upptackte, sa maste man dock medgifva att 
denna del af naturalhistorien star bland alia mest tillbaka. 
Orsaken hartill lio-o-er efter min meninor deri, att man icke 
i framsta rummet med behorig consequens fastat sig vid det 
vasendtligaste partiet af hufvudet, nemlig det egentliga craniet, 
som kringsluter hjernan. 
Det synes, som man redan a priori vore berattigad antaga, 
att savida hvarje folkrace eller stam skall ega en viss psychisk 
individualitet, denna fbrnamligast maste uttrycka sig i hjernans 
bildning. Denna asigt redan framstalld af phraenologiens grund- 
laggare, ar fullt ofverensstammande med physiologiens grund- 
sattser. Phrsenologerna hafva dock behandlat detta amne mera 
s&som en del af deras egen vetenskap, an ethnographiskt, 
s^som en lara om folkslagen; till folje haraf hafva deras fram- 
sUillningar haft foga inflytande pd denna sednarc vetenskap. 
Det ar ocksS klart, att ehuru rigtigt det iir, att hos hvarje race 
eller Nation se en egen allmiin charakter, sa maste dock der- 
jemte de personliga egenheterna mer eller mindre uttrycka sig 
hos individerna, allt efter olika cultur och deras olika rigt- 
