31 
at Fornuften kom til Selverkjendelse! Tanken standser endnu 
ikkc her, den maa fortsat udvide sig i storre og storre Sy- 
sterner; men overalt i den hole Tilvaerelse uden for Jordon 
skal den kun see en Ork, hvorhen intet taenkende Vaesen no- 
gensinde traenger! Det ligger meget mere i Tingenes Natur, 
at Fornuften til enhver Tid maatte fremtraedc i sin erkjendende 
Selvbevidsthed, ikke blot paa ect Punkt, men i ethvert af de 
store Verdensled, kun paa forskjellige Udviklingstrin, af hvilke 
den, som er bleven Mennesket til Deel, neppe af os selv vil 
betragtcs som den hoieste, naar vi ret overveie Ufuldkommen- 
heden af vore Kundskaber, baade i Henseende til deres Sik- 
kerhed, deres Omfang og deres indvortes Fylde. Yed Siden 
af den herligste Glaede over den Yiden, vi have vaeret istand 
til at erhverve os, ligger den dybeste Laengsel efter en hoiere 
Indsigt, hvis Mulighed skinner os imode. Skulde vi betragte 
hele Tilvaerelsen, som en levende Fornuftaabenbaring i Tiden 
og i Rummct, maa vi taenke os, at til enhver Tid traefFes de 
forskjellige Udviklingstrin fordeelte deri, saaledes at medens 
nogle Led deri endnu ere Taagekloder, andre allerede ere for- 
taettede til Draabeflydenhed, andre have opnaaet en fast Kjaerne, 
og saa frcmdeles indtil de hoieste Udviklinger, og derfra til— 
bage igjen til de Led som befinde sig i en hendoende Tilstand, 
paa Yeien til deres Undergang. Yil man derimod antage, at 
det ene er paa Jorden, at den selvbevidste Fornuft fremtraeder 
i Skabningen, saa staaer det dog fast, at der gaves en umaa- 
delig lang Tid, betegnet for os med dens Efterladenskaber, 
hvori Mennesket endnu ikke var. I al denne umaalte Tid, 
havde der da intet Yaesen kunne vaeret, som kjendende og 
taenkende opfattede Tilvaerelsen. Enhver forsoge om denne 
Tanke taaler en grundig Gjennemtaenkning! 
Det vil nu vaere indlysende, at den som medbringer den 
her fremhaevede Overbeviisning om det over hele Tilvaerelsen 
udbredte Liv, maa see Stjernehimmelen med en ganske anden 
