hvori Mennesket ikkc kan indtage enten den hoiste Plads eller 
vaere eneste Fornuftvaesen. Kaste vi et Blik paa Jordens Ud- 
viklingshistorie, see vi deri en Raekke af Naturalderc, hvori 
hver fblgende liar frembragt nye og mere udviklede Skabnin- 
ger end den forcgaaende, og ikke forend i den sidste Omvaelt- 
ning, eller bedre Omdannelse fremkom Menneskeslaegten* livis 
Egoisme det vist vilde vaere altfor farligt at saare, vcd at 
yttre nogen Formodning om, at den alter eengang skulde gjore 
Plads for en fuldkomnere Slaegt. Yi ville derfor hellerc minde 
os om, at vort hele Solsystem bar udvildet sig i en Raekke 
af Naturalderc ligesom Jorden, og at hver Planet maa have 
gjennemgaaet en Raekke af skabende Omdannelser, altsaa have 
sin Raekke af Skabninger ligesom Jorden, kun med de store 
Forskjelligheder, som enhvers Naturstilling medforer. Yilde 
det nu ikke vaere en synderlig Paastand, at hverken dc fra 
Solen fjernere Planeter, som ere aeldre, eller de den naermere, 
som ere yngre, skulde have naaet en saa hoi Udviklingsgrad 
som Jorden! Dog der lod sig vel finde Noget til at besmykke 
denne Paastand med, skjondt det neppe vilde liolde Stand for 
en alvorlig Provelse. Men vil man vedligeholde Menneskets 
Forrang i sin uhyre Udstraekning over det hele Yerdensalt, 
maa man endnu gaae langt videre. Yort Solsystem er jo kun 
et lidet Led i et langt storre System, med hvilket det maa 
have udviklet sig efter samme Love, kun med den Forskjel, 
som folger af dettes usigeligt storre Maalestok, og storre ind- 
vortes Mangfoldighed. Det er et System af Solsystemer. I 
hvert af disse maa dog vel Jordklodens Grundtanke komme 
igjen og Menneskets ligesaa, skjondt i andre Udforelsesmaader. 
Men atter her skulde Fornuften ikke vaere vaagnet til Selvbe- 
vidsthed, hverken paa de Kloder der repraesentere Jorden eller 
paa nogen af alle de andre. Dog vi kunne ikke blive staaende 
ved dette System; det er atter kun et Led af et hoiere, og 
heller ikke her skulde nogen Udvikling vaere kommen saavidt, 
