25 
kunne vi, naar vi bnskc det, let forsaette os tilbage til denne 
Tidsalders tidligere Standpunkter. 
Himmelbetragtningen har nu faaet en ganske ny Charak- 
ter. De faste Himmelhvaelvinger ere forsvundne, Jorden er 
ikke mere Midtpunktet, men en svaevende Klode blandt utallige 
andre; Jorden er selv optaget i Himmelen. Det er et ganske 
nyt Storhedsindtryk, vi nu faae af Himmelbetragtningen. Vi 
have Maalninger, og Beregninger grundede paa disse, som vise 
os Afstande, mod hvilke Millioner Mile ere smaa Storrelser. 
Den Uindviede forbauses derover, og betragter Sagen med Tiltro 
eller Tvivl, alt efter Vilkaar; men der har ogsaa blandt de 
Uindviede vaeret aandrige Maend, som med en indbildt Over- 
legenhed have spottet dem, der fandt Glaede i Betragtningen 
af disse Talstorrelser. Stort og Smaat, have de sagt, ere jo 
blotte Forhold. Mod et Haarsbred er Alnen stor, men mod en 
Miil ikkun liden; og hvad er atterMilen mod Jordens Omkreds! 
Man finder jo saaledes for enhver Storhed endnu en anden, 
imod hvilken den kun er liden! Er det da ikke barnagtigt at 
glaede sig over Astronomiens store Tal! Alt dette vilde vaere 
rigtigt, dersom det her gjaeldte om abstrakte Tal; men dette 
er aldeles ikke Tilfaeldet: det er som Betegnelser for Ledene 
i Verdenssystemet, betragtet som et organisk Hele, at disse 
Talstorrelser have deres Vigtighed. Ligesom Hvalens Stor- 
relse, taget blot som Alenmaal, er intetsigende, men meget 
betegnende, naar Dyret betragtes som Leed i Dyreraekken, 
saaledes gaaer det ogsaa med de astronomiskc Talstorrelser, 
kun efter en usammenlignelig storre Maalestok. Sagens Natur 
medforer det dog, at vi her maae betragte vor Gjenstand naer- 
mere med Hensyn paa disse Maalforhold. I vore Maalninger 
ere vi altid gaaede ud fra bekjendte sandselige Storrelser, og 
egentligt fra vort eget Legeme som Maal, Tommen, Haands- 
breden, Armlaengden, Favnen, Skridtet, Foden. Fra disse om- 
trent gik alle andre Maalninger ud. Milen, eller hvilken anden 
