24 
Man fik saaledes 7 Himle for de vandrende Himmellys, 
cn ottende til Saede for ct evigt Lys og cn evig Uforan- 
derlighcd. 
Medens vi nil med vor Yiden ere skredne langt ud over 
dette Standpunkt, maa vi dog tilstaae os selv, at den Aand, 
som var naeret med disse Kundskaber, maatte modtage Him- 
melindtrykket i en langt maegtigcrs Storlied og Fylde end paa 
de forrige Udviklingstrin, og fremfor alt dertil medbringe en 
Tanke om guddommelig Styrelse, som med alle sine Vildfarel- 
ser dog var oploftende og foraedlende. 
De Fremskridt, som Astronomien gjorde fra den lierom- 
handlede Tid indtil den Kopernicanskc, dannedc i sig selv intet 
nyt Standpunkt. Opdagclserne, som efterhaanden kom til, 
vare ikke talrige og endnu mindre meget indgribendc, uden 
forsaavidt, at de viiste Astronomerne storre og storre Van- 
skeligbeder i at forene Iagttagelserne med deres Grundtanke 
om Verdensbygningen. Men udenfra var en ny Verdensopfat- 
ning kommen til ved Christcndommen. Verdensbygningen be- 
tragtedes nu som Vacrket af den eneste Gud. Det er sandt, 
at denne Overbeviisning allerede tidligere havde hersket paa 
en Idle Piet af Jorden, og hos adskillige hoiere begavede 
Maend, adspredte blandt lledningerne; men vi have herved ikke 
villet lade os aflede fra Tidsfblgen. Tanken blev i Christen- 
dommen renere, Oploftelsen til Gud hoiere og herligcre; men 
Astronomien skyldtes dette ikke. Derimod maatte det tilskri- 
ves denne, om den christelige Indbildningskraft i de mange 
Himmelhvaelvinger fandt Plads til en Raekke af forskjellige Bo- 
liger for de Salige. 
I den hyere Tid, regnet fra Kopernicus indtil nu, kunne 
vi vistnok skjelne here Standpunkter, men alle i dette storre 
Tidsrum erhvervede Indsigter findes saaledes sammenkjaedede, 
at vi ville vinde det klareste Overblik, ved strax at saette os 
paa vor egen Tids. Have vi gjennemskuet livad deraf sees, 
