22 
vecd nu, at der blandt Ilimmclens Smaalys gives Vandrestjerner, 
som have deres foreskrevne Gang mellem dem, hvis Sted paa 
Himmelhvaelvingen cr fast. Det er ham bekjendt at disse, 
saavel som Sol og Maane, have deres ordnede Gang. Mange 
Slaegters stadige Iagttagelse have fort til nogen Kundskab om 
disse vandrende Himmellegemers ulige Afstande. Medens han 
hengiver sig til det rene Indtryk af Himmelbeskuelsen, gjcn- 
tager han sig vistnok ikke alle de Kundskaber, som ere Frug- 
ten af Slaegtens", tildeels maaskee af bans egen Undersogelse; 
men de ere ligesaa ntervterende for bans Anskuelse, som Min- 
det om de saedvanlige Livserfaringer ere for Hvcrdagsmenne- 
skerne. Hans Maalestok er atter langt stone end paa det 
foregaaende Standpunkt. For ham er allerede Maanens Afstand 
uhyre stor i Sammenligning med alle Afstande her paa Jorden, 
og dog meget liter, i Sammenligning med de andre Himmel- 
legemer, som den ofte gaaer forbi og skjuler for vort Oie. 
Enhver foler hvorledes Tanken om Himmelens Storhed her er 
voxet og bleven mere betydningsfuld. Men den store Tanke 
om en Orden i Himmelbevaegelsernc, og det en for Jorden 
fdlgeriig og velgjorende Orden, kommer her til. Det er Tan- 
ken om en fornuftig Styrelse uden for Jorden, en hdiere For- 
nuft, som her fremtraeder, skjondt, ifolge den menneskelige 
Natur, ikke uden mange fremmede Bestanddele. Paa det tid— 
ligere Standpunkt har Indbildningskraften udfyldt det tomme 
Rum i Kundskaben, ved at lade en Solgud fore Dagens lysende 
Ildvogn over Himmelen, og udhvile sig om Natten i Havets 
Skjod. Maanen fik ligeledes sin agende Guddom. Disse Fore- 
stillinger forsvinde allerede paa dot Standpunkt, hvor den 
forste astronomiske Videnskab dannes, endskjondt de endnu 
laenge vedligeholde sig i Folket, ikke blot hos de Uvidende, 
men ogsaa hos dem, som med megen anden Dannelse ikke 
forener den, som oses af den flittige Himmelbetragtning. Der- 
imod hajver Tanken sig endnu ikke til Eenheden i den gud- 
