21 
over alle Skove og Bjerge. Hans Maalestok er vistnok meget 
for liden for Himmelcn; men den bliver ham dog den Storste 
ban kjaender. Stjernerne ere for ham kun Lyspunkter, men 
Klarheden og Reenheden af deres Lys vil ikke undlade at virke 
paa ham. Modsaetningen mellem den lyse Himmelhvelving og 
den morke Jord, Stilheden og den denned folgende Sjaelehvile, 
have Noget i Sandseligheden saa begrundet, at disse Indtryk 
heller ikke kunne blive ham fremmede. 
Taenke vi os nu et Menneske, hos hvem Eftertankcn og 
Iagttagelsesaanden er kommen til nogen maerkelig Virksomhed, 
saa vil allerede hans Maalestok for Himmelens Storhed vaere 
voxet. Han liar lagt saerskilt Maerke til adskillige Stjerner, 
som han gjenkjender, og navnlig maa nogle udmaerkede Stjer- 
nepar, som staae hverandre naer, have tildraget sig hans Op- 
maerksomhed: han liar seet dem over fjerne Bjergtoppe, han 
liar naermet sig disse, og seet hvorledes deres Afstand syntes 
at voxel men de to Stjerners Afstand syntes uforandret; denne 
maatte folgelig vaere saa stor, at hans hele tilbagelagte Vei i 
Sammenligning denned intet liavde at betyde. Han har da nu 
en storre Maalestok, som udvider hans Forestilling om Hirnnie- 
len. Han har lagt Maerke til, at alle jordiske Lys synes sva- 
gere og svagerc, jo storre deres Afstande blive, og at de i 
en maadelig Afstand reent forsvinde; men Himmelens Lys, som 
han veed ere mangfoldige Gauge laengere fra ham end de fjer- 
neste Bjerge, staae der saa rene og klare, som om de horte 
til en anden Tingenes Orden. Han har gjort saadanne Slut- 
ninger i Eftertaenkningens og Iagttagelsens Timer; men Min- 
derne om disse Resultater folge ham ogsaa i de Timer, da han 
roligt hengiver sig til Naturens store Indtryk. 
Taenke vi os nu Mennesket paa det Trin af Dannelse, livor 
han allerede har opnaaet en Begyndelse af astronomisk Viden- 
skab, saaledes f. Ex. som den kan have vaeret hos Chaldaeerne, 
saa antager Himmelbeskuelsen en ny Storhed og Fylde. Han 
