17 
sig ingenlundc eensformigt i alle Retninger hos (let samme 
Menneske. Der gives Mange, som i alle borgerlige Forhold, 
og i alle Videnskaber, som naermest beroc paa Betragtningen 
af Mennesket og de menncskelige Begivenheder, lade Taenk- 
ningen og den ved samme erhvervede Indsigt have sit fuldc 
Raaderum, til at beherske den Virksomhed, hvormed dcres 
Indbildningskraft danner sin Verden; men den Indsigt, som 
hentes fra Betragtningen af Legemverdenen, liar ikke kunnet 
naae de samme Rcttigheder hos dem; forcli de ikke leve i 
samme Fortrolighed denned. I den Verdensanskuelse, som 
Flerheden liar dannet sig, finder man derfor en forunderlig 
Blanding af nyere Tiders Indsigter med en Naturopfatning, som 
for storste Delen skyldes Menneskeslaegtens Barndom. Man 
erkjender Meget i denne Naturanskuelses Indklaedning for fabel- 
agtigt; men man kan ikke undvaere det, fordi man har Intet 
at byde Indbildningskraften istedet. Selv alt det, hvorved 
denne pleier at anskueliggjore sig den sande Religions Indhold, 
eller til at udsmykke det tomme Rum, vi foie i vore Kund- 
skaber om de hoiere Ting, tilhorer en laengst forsvunden Tid. 
Derfor have saa Mange en besonderlig Gru for Naturvidenska- 
bens store Resultater, der true at forstyrre den Verden, som 
deres Tro og deres Skjonhedssands har dannet sig, og hen- 
saette dem i en Tomhed og Intethed, som virkelig maatte vaere 
raedselfuld, dersom den var uundgaaelig. For dem er derfor 
Naturvidenskabens Triumfer, som fylde os med Glaede, kun en 
fjendtlig Erobrers farlige Fremskridt. De onske at see denne 
Fjende tilbagedreven: de fatte nu og da et svagt Haab herom; 
men en staerkere Folelse afSandheden forstyrrer dette hvergang 
paa ny; saa at de i Virkeligheden ikke kunne stole paa den 
Tilvaerelses Sandhed, hvori de have indlevet sig. De troste sig 
derfor bedst ved at glemme, saameget de kunne, den farlige Fjende. 
I denne Tingenes Tilstand ligger der en Opfordring for 
Naturforskerne til at vise hvorledes de Sandheder, som Taenkning 
2 ' 
