81 
for ligesom forelobigen at saettc cn fast Skranke oin den sig 
udvidende Hjerne, har Naturen ladet Forbcningen i Hjerne- 
skallen skee paa en egen Maade. Det Benede sees at danne 
et fast sannnenhaengende Net, i livis Masker Skallen endnu er 
ganske tynd og gjennemsigtig. 
Hjerneskallens Form svarer altsaa til Hjernens. Men 
denne Saetning gj elder ikke udelukkcnde. Den gjelder navn- 
lig kun for Hjerneskallens Inderside, ingenlunde altid for 
dens Yderside. Hjerneskallen bestaaer egentlig af to Been- 
plader, mellem hvilke findes den saakaldtc Marvdeel. Den 
indre Beenplade er det, som former sig efter Hjernen; 
den ydre former sig paa lignende Maade efter de udvendigen 
paasiddende Dele, isaer Musklerne. Jo staerkere disse virke, 
desto mere haever sig Beenpladcn, hvorpaa de befaestes, i 
Form af Knuder eller Kamme. Som ct ret ioinefaldende 
Exempel har jeg medtaget Hovedskallerne af en ung og af 
en ganunel Orangutang, dot Dyr, der antages meest af alle 
at ligne Mennesket. Den unges eller egentlige Orangutangs 
Hjerneskal er aldeles glat; den udvendige Flade svarer om- 
trentlig til den indvendige, og altsaa til selve Hjernens Over- 
flade. Ganske anderledes hos den gamle Orangutang, der 
overhovedet viser sig saa forandret ved Alderen, at den 
meget laenge blev anseet for et andet Dyr, under Navn af 
Pongo. Langs Middellinien af Hjerneskallen haever sig en 
Beenkam; en endnu staerkere gaaer paa tvers over den og 
skiller Nakken skarpt fra den overste Deel af Hjerneskallen. 
Hvorved disse Beenfremstaaenheder dannes, er let at vise: 
de traede netop frem paa de Steder, hvor Musklerne ere be- 
faestede, og altid desto staerkere, jo kraftigere de virke. Dette 
skeer ikke saaledes, som om Musklerne formaaede paa en 
simpel mechanisk Maade at traekke den ydre Beenplade ud; 
men det skeer derved, at Benets egen Ernaering og Yaext 
gaaer desto rigeligere for sig, jo kraftigere Musklen virker 
6 
