92 
de forskjellige Hovedformer gaae i Arv og saaledes blive 
characteristiske for Familier og for helc Folkefaerd, maa i det Hole 
taget ansees for afgjort. Saalaenge et Folk holder sig isoleret 
og ublandet, maa altsaa Cranieformer blive af storste Yigtighed 
for Anthropologien. Jeg havde tidligere det Haab at denne 
Erfaring kimde benyttes til Besteinmelsen af Danmarks aeldste 
Indbyggere, navnlig dein, der cndnu ei kjende Metallernes Brug. 
Som bekjendt, havde min udmaerkede Collega Professor Nilsson 
forst fremsat den Formodning, at disse Folk fra Steenredska- 
bernes Periode havde vaeret Gronlsendere. Gronlaenderne og 
Eskimoerne overhovedet hore til de Folk, hvis Hovedform cr 
saerdeles characteristisk, — og jeg tillader mig at oplyse dette 
ved nogle Gronlaenderhovcder fra Kjobenhavns Universitets 
physiologiske Museum. De saakaldtc Kaempehoie, hvori Steen- 
redskaberne findes, indeholde meget ofte Beenrade, og det lyk— 
kedes at forskalTe mig Dodningehoveder fra disse Hoie. De 
forst tilveiebragte viste sig paa det aabenbareste aldeles for- 
skjellige fra Gronlaenderhovederne; de vare smaa, runde og 
korte, Ansigtet endog meget Idle — alt i Modsaetning til Gron- 
laendernes Hoved. Men senere erhvervede Hoveder fra Grav- 
hoie af selvsamme Bygning og med samme Indhold, ja endog 
paa samme Sted som de forste, nemlig fra Moen, have viist 
sig at vaere lange nedtrykkede, Nakken isaer meget lang,. (Af 
begge Former ere medbragt E.xemplarer til naermere Betragt- 
ning.) Heraf maa jeg slutte, at disse Danmarks gamle Indvaa- 
nere ikke have hort til et enkelt, ublandet Folkefaerd, og Un- 
dersogelsen er bleven langt vanskeligere, end den fra forst af 
syntes at vaere. Om det vil lykkes vore i denne Retning saa 
ufortrodent arbeidende Colleger at fuldfore den paa en til— 
fredsstillende Maade, vil Tiden vise. 
