m 
jag hittills kanncr phoeniciska hufvudskfdar. Vi skola dock 
framdeles tillse, om vi ej hafva andra anledningar att antaga 
att Plioenicierna strackt sina handelstag och mahanda kolonier 
iinda till kustcrna af Sundet och Nordsjon. 
Rorande den 3dje Skandinaviska bildningsperioden, soin 
intriidt mod jernvapnen och annu fortgar, vill jag blott erinra 
att dessa forekomma fran hedna tiden talrikast i Norrige och 
i ofra Sverige. Christianias antiquariska Museum liar deraf 
harliga samlingar. Dessa forntidsvapen af jern kunna vi val 
folja tillbaka hos oss til 7de eller 6te arhundradet; och man 
finner dem i jorden afven i landerna oster om Ostersjon. 
Hvad jag har i korthet anfort, liar jag omnamt endast for 
att erinra om den hoga aldern af var Skandinaviska Nord; 
sSsom bostad for menniskor och fait for deras verksamhet. 
Detta har jag nagot utforligare iin liar kunnat ske, sokt adaga- 
liigga i mitt forsok om “Skandinaviska Nordens Ur-invanare. w 
Vi skola nu forsoka att betriida en annan vag och efterse om 
den ej forer oss till samma resultat — var Nords hoga alder, 
sasom siite for menniskor och deras verksamhet. Vi skola 
forsoka att for detta slags forskning anviinda ett af de mark- 
vardigaste bland de manga markvardiga fenomen som Skandi- 
naviens Geologi har att erbjuda, nemligen Skandinaviska val- 
lens smaningom skeende hojning ofver hafvets niveau. 
Detta fenomen ar nu mera sS allmant kandt och erkandt, 
att jag tillater mig blott i storsta korthet erinra derom. 
Lange hade fiskare och andra kustboar vid Ostersjon 
markt, alt skiir och klippor, som i deras barndom knapt visat 
sig ofver vattenytan, vid deras liingre framskridna alder stodo 
liogt derofver. Man ansag det da vara liafvet som sm&ningom 
sjonk, icke landet som steg; och derigenom alstrades den 
famosa striden om vattenminskningen i Ostersjon, hvil- 
ken for omkring 100 Sr sedan fordes med mycken hetta af 
begge parterna. Men denna meningsstrid, ehuru orimlig i sig 
7 * 
