153 
foroge den fdrste Coefficient ined 1,429, og formindskc den 
anden med 0,004889, d. e. antage 
b) R v = 13,733 (0 — 5°) + 0,11962 (0 -5°) 2 , 
saa vilde den storste Deel af Differentserne i de forskjeliige 
Maaneder i 5te og 6te Columne i Tabellen forsvinde. Ycd at 
bestemme disse to Coefficienter af Iagttagelserne i Maaneden 
Marts, da Temperaturen steg, fandtes 
c) R x = 12,9348 (0- 5°) + 0,091233 (0-5°) 2 ; 
hvilket noget mere naermer sig til Reductionen b). Men ved 
at bestemme Coefficienterne af begge Maaneder Februar og 
Marts under eet, fandtes Reductionen 
d) R t =12,2119(0-5°) + 0,12942 (0-5°)*, 
hvilket meget naer stemmer overeens med Reductionen a). Jeg 
har derfor bibeholdt den forste Reduction. 
Den sidste Columne i Tabellen indeholder Instrumentets 
Middeltemperatur i hver af de 12 Maaneder i alle 4 Aar, 
hvoraf man seer, at Middelstanden ikke ganske retter sig efter 
Temperaturen. Saaledes er Middelstanden omtrent den samme 
i Juli og September, uagtet Temperaturen var 2°8 mindre i 
den sidste end i den forste Maaned. Ligeledes er Middel- 
standen naesten den samme i Marts og April, uagtet Tempera- 
turforskjellen er 4°, 87. 
Betragter man Instrumentets Middelstand for hver af de 4 
hele Aargange, saa seer man, at den horizontale Intensitet vel 
i det Hele har tiltaget, men ujevnt; thi fra 1842 til 1843 har 
den tiltaget, men i de to folgende Aar igjen aftaget lidet. 
At bestemme denne Tilvaext ved nogle faae Aars Iagttagelser, 
kan altsaa ikke give noget paalideligt Resultat. At Aftagelsen 
i de to sidste Aar skulde have sin Oprindelse af en Formind- 
skelse i Magnetstavens Moment, er ikke sandsynligt; thi det er 
bekjendt, at en Magnetstav taber meest af sin Kraft i Begyn- 
delsen, og dens Moment naermer sig efterhaanden til en ufor- 
anderlig Graendsevaerdie; men her har Bifilarstanden i det andet 
