157 
7. Professor Ilanst een foredrog Be maerkninger angaaende 
Brugen af Inclinations-Instrumentet. 
Uagtet de betydelige Forbcdringer, som de til at under- 
soge Jordens magnetiske Phaenomener og deres daglige For- 
andring anyendte Instrumenter ved Gausses Bestraebelser have 
naaet, er der dog eet Element, der frembyder betydelige Van- 
skeligheder, som man endnu ikke liar kunnet overvinde. Da 
Resultanten af Jordens magnetiske Kraefter danner en Yinkel 
med Jordens Overflade, som man kalder Inclinationen, saa 
kan man opldse denne Kraft i to Componenter, en horizontal 
og en vertikal. Betegner man den hele Resultante med T, 
den horizontale Componente med H , den vertikale med F, 
Inclinationen med i, saa er 
H= T cos i, V=T sin i. 
Kunde man ved Instrumenter med tilstraekkelig Noiagtig- 
hed bestemme to af disse 4 Elementer, og deres daglige For- 
andringer, saa vilde ogsaa de to ovrige og deres Yariationer 
deraf kunne udledes. Kunde man f. Ex. med den behorige 
Nojagtighed bestemme den horizontale og vertikale Compo- 
V /- . 
nente, saa havde man tang i — -jj, og T— V H* + V 2 . 
Kunde man derimod bestemme H og Inclinationen i, saa fandt 
man T=Hseci, V=Htmg i. 
Den horizontale Intensitets absolute Storrelse og dens 
daglige Yariationer kan man ved de af Gauss angivne to 
Magnetometere bestemme med saa stor Nojagtighed, som man 
kan bnske; men Inclinationen har man hidindtil fundet det 
vanskeligt at bestemme til et Minuts Nojagtighed, og endnn 
mere at bestemme dens daglige Forandringer, hvilke endog i 
Vintermaanederne ej engang naae denne Storrelse. Inclina- 
tionsnaalen bevaeger sig nemlig om en horizotal Staalaxe, som 
hviler paa et Par slebne Agathplaner. Skai den angive den 
sande Inclination, saa fordrer Theorien at Axens Tapper, paa 
