‘263 
dele Bcretninger fra Havkysten angaaende Folketroen om at 
Soeormen virkelig existercde bctvivlede de dog dens Tilvae- 
relse som et for Naturforskerne ubekjendt stort Dyr af Repti- 
liernes Classe. Den indgroede Troe om at den er til og om 
dens Farlighed foranlediger at Soemaend og Havkystens Beboere 
ikke kunne vaere noiagtige og rolige Iagttagere naar de be- 
maerke Phenomener, som ved forste Oiekast lade dem formode 
at en Soeorm er i Naerheden. Derfor, skjondt man vel maae 
antage at Kystbeboere meget godt kunne kjende mangeslags 
Fiske eller Hvaldyr, som ved at svbmme i Rad kunne give 
et mere tilfaeldigt Billede af et stort langt Dyr, og at de ved 
rolig Iagttagelse let vilde kunne fatte, hvilke Dyrformer, de 
havde for sig, saa vil dog Fordom og Frygt meget ofte fore- 
bilde dem Noget, som langtfra i Virkeligheden er, hvad de 
antage. S. Loven yttrede den Formodning at en og anden 
Gang en storre Gymnetrus kan have vaeret seet og antaget for 
en Soeorm. 
Rasch bemaerkede at Troen om store Orrtie eller Slanger 
i de storre Indsoer ikke er mindre almindelig end om dem, 
som skulle forekomme i Havet. Tilfaeldigheder befaeste ogsaa 
ofte denne Troe, naar der ikke har vaeret Anledning til at an- 
stille en noiagtig Undersogelse. Han kjendte saaledes et Til- 
faelde af, at en svommende Elg blev af flere Tilskuere aldeles 
bestemt antaget for et saadant Uhyre indtil Dyret gik i Land, 
og saaledes viiste sin hele og ikke misforstaaelige Skikkelse. 
Overalt kjendte man endnu ikke et eneste Factum af, at 
nogen Soeorm var naermere undersogt eller ikkun seet af til— 
straekkelig fordomsfrie og kyndige Iagttagere, saa at man, om 
man end ikke afgjorende vilde naegte dens Tilvaerelse, denne 
dog maatte betragtes ubeviist og aldeles usikker. 
