321 
var udtaget og til Forklaring af Phscnomcnct opslilledes nu 
(ved Marshal Hall, van Deen o g Johannes Muller ) Theorien 
om de saakaldte Reflexionsbevaegelser. 
Theorien for disse Rcflexionsbevaegelser var, atLedningen 
fraNerverne gjennem Rygmarven i Reglen rigtignok forplantes 
heelt op lil selve Hjcrnen, — thi saa langd; antog man, at hvert 
Folelsesgrundror strakte sig; men ved visse Lciligheder skulde 
dog i Rygmarven kunne skee livad ikke skeer i Nervcrne selv, 
nemlig Ledningen i et Folelsesgrundror skulde umiddelbart 
springe over til et Bevaegelsesgrundror, og ligesom kastes til— 
bage igjcnncm dette uden at have naaet til den egentlige Cen- 
traldeel. Derved skulde opstaae liine ubevidste Bevaegelser, 
som netop ifolge denne Theorie kaldes “Reflexionsbevae- 
gelser u . At dette kunde skee i Rygmarven og ikke ellers i 
Nerverne selv, forklarede man derved, at Grundrorene i Ryg- 
marven aflaegge deres ydre Skede, og at altsaa Isolationen i 
dem ikke er saa skarp. 
Denne Theorie liar fundet et ganske maerkvaerdigt Bifald, 
og er endnu for Tiden naesten almindelig antaget. Dog have 
vaeotio-e Stemmer hacvet sig imod den. Deriblandt isaer Volk - 
mann. Denne udmaerkede Physiolog har gjort opmaerksom paa, 
at de saakaldte Reflexionsbevaegelser, saasom Hoste, Braekning, 
altfor tydeligt ere Resultatet af et velordnct Muskelspil, be- 
regnet paa et vist Maals Opnaaelse, til at de skulde vaere 
Folgen af et tilfaeldigt Overspring fra et Nervegrundrbr til et 
andet. Dyr, paa hvilke Hovedet er afhugget, kunne, som be- 
kjendt, endnu lobe, vaerge sig ved at knibes o. s. v. alt visende, 
at de saakaldte vilkaarlige Muskier, selv efter Hovedets Af- 
huggelse, endnu ere underordnede et styrende Princip. Dette 
maa have sit Saede i Rygmarven, eftersom det endnu viser 
sig i Kroppen efter Hovedets Afhugning, og folgelig bor Ryg- 
marven saavelsom Hjernen ansees for Bevidsthedens Organ og 
21 
