324 
Princip, der er fremmet for vort egentlige Jeg. Til samme 
Resultat kunne vi komme ad en anden Yei. Hvor ganske og 
aldeles end en Muskel henhorer til det vilkaarlige Liv, for- 
maae vi dog aldrig at lade den sammentraekke sig uden for- . 
saavidt at vi, om Yirkningcn af dens Sammentraekning er os 
noie bekjendt, kunne byde denne Yirkning udfort. Yi maerke 
aldrig, selv ikke ved de meest vilkaarlige Muskelbevaegelser, 
hvilke enkelte Muskier vi lade traede i Yirksomlied. Yar det 
anderledes, vilde Physiologerne ikke til den Dag i Dag kunnet 
disputere om Besterrimelsen af de to skraa Muskier til Oiet, 
om Meclianismen i Stcmmeridsen ved Dannelsen af hoie og 
dybe Toner o. s. v. 
Stille vi altsaa Detailudforelsen af Musklernes Mechanik 
udenfor det egentlige Bevidsthedens Gebeet, saa er der i alle 
ovenfor antydede Erfaringer, hentede fra Dyr, livis Hjerne var 
udtaget, eller fra Anencephaler under disses korte Levetid, 
eller i de lignende skjondt mindre afgjorende Erfaringer fra 
Apoplectiske og Sovende, Intet som forer til Antagelsen af, 
at Rygmarven skulde vindiceres faelleds med Hjernen som 
Bevidsthedens Saede. Resultatet synes meget mere at maatte 
blive, hvad ogsaa fra andre Erfaringer tilfulde bckraeftes, at 
dette ene og alene er at soge i Hjernen, medens i Rygmarven 
residerer et Princip, hyorfra den hele Mechanik i Bevaegelserne 
styres, et Princip, som er aldeles saerskilt fra Bevidstheden, 
men staaende under Yilliens afgjorende Herredomme. Enhver 
Sandsning med Undtagelsc af Lugt, Syn og Horelse, naaer 
forst og fremmest til dette Princip i Rygmarven og kan kun 
fra denne naae op til Bevidsthedens Saede; enhver Bevaegelse 
styres i sin Detail ved dette samme Rygmarvsprincip. I de 
fleste Tilfaelde forplantes Sandsningen forst til Bevidsthedens 
Saede, og udgaaer herfra forst Planen til den Bevaegelse, der 
skal udfores — Bevaegelscn bliver da en vilkaarlig. I andre 
Tilfaelde er en saadan Mellemvirkning ikke tilsigtet, navnlig i 
