421 
og omt til Tak, at hid I kom, 
den byder Jer sill Ynde. 
Den Busk i Lund, den Steen paa Fjeld, 
den Blomst i Dale skjonne, 
den Fisk i Havets klare Va?ld, 
den Fugl i Skove gronne, 
de alle faae et saelsomt Liv, 
naar Eders Blik de inode, — 
det er det andet store Bliv, 
som frelser dem fra Dode. 
0, skjont det var, at hid I kom ! 
Vi folte os saa ene 
i Videnskabens Helligdom 
paa Verdens store Scene ; 
en kjaerlig Trang, et Hjertets Krav 
til Eder inonne stunde; 
det drog med Stormen over Hav, 
med Fuglen over Lunde. 
Nu Held os, at vi see Jer her! 
Og derfor Sangen tone 
for Aand og Kunst, og for enhver 
Demant i Skandiens Krone ! 
Velkommen til vor Faedrestavn, 
velkommen Skaudinaver! 
Velkommen her i Aandens Navn 
med Aandens rige Gaver! 
Derefter blev afsjungen efterfolgende Sang af H. /. Thue 
Saa skjon er ingen Bog som den, 
der blev i Verdens Ophav skrevet, 
da Herrens Skaberaande sveeved 
over det dunkle Chaos hen. 
Saa rigt er intet Sprog som dette, 
livem ingen ^Elde kan udslette, 
der straaler med en evig Skrift 
i Bjergets Furer, Skyens Rift. 
