Dog Tiderne skride sin Fyldc imod; 
i Folket det underligt b»ver, 
og varmere ruller dets Livsensblod, 
og staerkerc Barmen sig haever, 
og Aandens den dybe, den varslende Klang 
ei laenger tor doves af Dognets Trang. 
Thi Sangen er Sandhed; — hvad Vala mon spaae, 
afvende ei Ord eller Bonner. 
Den tungeste Kamp, vel Heirnskringla saae, 
skal kaempes af Gothernes Sonner. 
See, det blev vort Fortrin, vor Adelspagt, 
saa stor er den Lod, i vor Haand blev lagt! 
Naar Frihedens hellige Lys paa Jord 
haardt trues af slaviske Svaerme, 
da skulle de Svaerde ret proves i Nord, 
da gjaelder det trofast at skjaerme! 
Og Mange skal segne, — det aedleste Blod 
skal vaede de Marker, livor Slaget stod. 
Dog melder end Kvadet om Seiersfryd, — 
da skulle de Hjerter ret lue; 
thi da har Harpen en bedre Lyd, 
og Alting fqrklaret vi skue; 
og Gothernes Daad og Gothernes Navn 
skal evig gjenlyde til fjerneste Stavn! 
For de to nordiske Monarker Oscar den Iste og Christian 
den 8de udbragtes en Skaal af Amanuensis Nissen. 
Efterfolgende af A. Munch forfattede Digt blev fremsagt 
af Student Falsen. 
Der stod i vore Faedres mbrke Tider 
Et Tegn af Banner over Nordens Pande, 
Et Meteor med blodigrode Sider, 
Der kasted Gjenskin i Europas Lahde — 
Alverden maatte da med Skraek fornemme, 
At Nordens trende Folk til Kamp sig reiste, 
Og ingen Fremmed voved at forglemme 
Et Oieblik det Flag, som Norden heiste. 
