425 
Og dennc Till er naer. Alt maerkes grant 
Den friske Luftning over Bjerget strommc, 
Og det er ikke laenger tommc Dronime 
At Skandinavien siii Rune fandt. 
Alt juble Rosterne fra unge Barme 
Om aandig Kappestrid og Sprogets Magt; 
Alt blusser Kinden med Begeistrings Varme, 
Alt aabne sig de tusind Broderarme 
Til en treenig, aandig Forbundspagt. 
I Eder, Briidre, hilse vi de Fdrste, 
Der modte i vor faelles Models Navn, 
Fra Danmark og fra Sverrig her i Norge 
Ansigt til Ansigt med vort Haab, vort Savn, 
Og Eders Naerhed skal for Fremtid borge. 
I have valgt til Arbeid Jer det Storste: 
I ose Kundskab af Naturens Favn. 
Et godt Forvarsel laegge vi i dette : 
Thi paa Naturen maa dog Alt begrundes, 
Og lain Nature n kan en Slutsteen saette. 
Derfra, hvor Sverrigs Klippehoie rundes, 
Derfra, hvor Havet gaaer om Danmarks Slette — 
I bringe Alle Eders Skattes Vaeld 
At vexle her hos Norges Ursteens-Jette. 
Han er ei riig som I, har kun sit Fjeld, 
Sin raa Granit og nogle gronne Dale, — 
Hail raekker Eder trostig dog sin Haand, 
Og vil med Eder dele Daad og Tale 
For Eenhed, Eenhed i vort Nordens Aand! 
Konferentsraad Orsted tog af dette Digt Anledning til at 
udvikle Nytten af et venskabeligt Samqvem mellem de 3 nor- 
diske Riger, hvorved ethvert optog, hvad der hos de dvrige 
var godt og skjont, uden derfor at opgive noget af sin Indi- 
vidualitet, og ndbragte til Slutning en Skaal for det norske 
Universitet. 
