431 
Vi have i disse Dage havt saadanne blandt os, hvilkc have 
deeltaget i vore Forhandlinger og have mcddeelt os af deres 
samlede rige Kundskabsskatte. Yi onske oftere at kunne see 
dem igjen, udbringe derfor ct “Laenge Leve“ for dem — og 
naevne derved v. Buck , Halloy, Murchison og Schimper t u 
7) Professor Hansteen. “A and og Skjonhed ere Men- 
neskelivets Prydelser. Om vi her forsamlede Naturforskere 
i vore Forhandlinger have aflagt Prover paa A and, derom 
forbyder Beskedenhed os at tale, og Forfaengelighed, som vi 
desvaerre ikke ere mere befriede for, end andre skrobelige 
Mennesker, kunde lade os betragte os selv igjennem et Ka- 
leidoskop. Men det vide vi med Yished, at paa Skjonhed 
og Ynde tor vi aldeles ingen Fordring gjore. For at vi nu 
ikke ganske skulde savne denne et fuldstaendigt Livs bedste 
Halvdeel, at vi ikke under blot og bar Laerdom skulde alde- 
les forruste, har en gunstig Skjaebne fra fremmede Lande til— 
skikket os enDeelNaturforskerinder, som have bestraebet 
sig for hver Aften at afpudse det i vore Sectioner om Dagen 
opsamlede laerde Stov, og at udglatte af vore Pander de fra 
samrne medbragte philosophiske Rynker. Hvad mindre kunne 
vi nu gjore, end i bredfuldt Maal at takke dem for denne 
venlige Omsorg, idet vi onske: “Leve de fremmede Natur- 
forskerinder!“ 
8) Professor Holst. “Da vi for 2 Aar siden skiltes ad i 
Stockholm, tillod jeg mig at byde Eder velkomne til Norge. 
Jeg vidste, at jeg udtalte mine Landsmaends udeelte Onske. 
Jeg folte alt for vel, at vi ei kunde tilbyde Eder de samme 
Beqvemmeligheder, det samme videnskabelige Udbytte, det 
samme behagelige og nyttige Ophold, som ved Moderne i Kjo- 
benhavn og Stockholm ; og jeg bad Eder tage Noisomhed med 
paa Besoget til os. I have nu gjaestet os, mine Yenner! jeg 
takker Eder derfor — og nu, da I staae i Begreb med at 
forlade os, modtage I vore bedste Onsker for en lykkelig 
