37 
clanne slorrej som have en nicgct lelfattclig Sammen- 
soetniii" af clissc minclie. De sanime Toneforhohi ere 
ogsaa cle som aF vor Santis leltest fattes og gjenkendesj 
ja, livor det gjelder om Sammenkomsten af meget faa 
Toner, synes Letfatteligheden og Behageligheden ganske 
at falde Sammen. Det er ikke mindre bekjendt, at den 
Orden, hvori Toner af iilige Tidslaengder folge paa 
liverandre, Rhytmus, lyde de meest enkelte Tallove. 
Men om de mere sammensatte Toneforbindelser, hvor 
man bruger Dissonantser, og alter oploser disse, turde 
man vel ialmindelighed gjdre den Bernaerkning, at Disso- 
nantsens Begyndelse lader os foie en Mangel af Heelhed, 
som de Toner, ved hvilke Dissonantsen oploses, udfylder. 
Men om vi ogsaa have overbeviist os om at visse, 
Tanker og Forhold udgjore Vaesenet i Toneskjonheden, 
vil man dog medrette fordre, at det skal gjores anskue- 
ligt, hvorledes det kan stemme hermed, at Toneme 
kunne frembringe saa store Virkninger. I denne Hensigt 
maa der foret vises ialmindelighed, at visse Sammen- 
I stemninger kunne fremme Virkninger, visse Misstemninger 
I modarbeide dem; dernaest maa der vises, at dette lader 
sig anvende paa det levende Vaesen. 
Det er bekjendt, at Straenge, som ved at saettes i 
Svingninger give samme Tone, vise det maerkelige For- 
hold, at naar den ene anspilles, den anden ligesorh af 
sig selv toner med; men af Straenge, som ikke give 
samme Tone, ikke vise delle Forhold, med mindre den 
' ene, ved at dele sig i visse mindre tonende Dele maa- 
ske giver en Samslemning. Man undrer sig herved ikke 
