69 
Engelske Regjering til at lade ndriisfe ot Skib, for at 
lian paa dette kunde gjennemkrydsc det Atlantlske og cn 
Deel af det Indiske Hav, og anstille lagttagelser over 
Magnetnaalens Misvisning. Resultalet af denne Reise var 
et Kart over Misvisningen for Aaret 1700, som fore- 
stillede dens Storrelse over liele det Atlantiske en 
Deel af det Indiske Ilav. Tilforn havde ban allerede 
i Aaret 1683 af aeldre lagttagelser viist, at Jorden 
niaatte have 4 tlllroekkende Punkter eller magnetiske 
Poler, 2 i den nordlige, og 2 i den sydlige Halv- 
kuglc, hvis omtrentlige Beliggenhed ban angav, og 
bvoraf Misvisningssystemet kunde forklares. Da Mis- 
visvlngen paa eet og samme Sted forandrer sig fra Aar 
til Aar, saa antog Halley , at to af disse Poler vare be- 
vaegelige, i det de nemlig befandt sig paa een i det bule 
Jordlegenie frit svaevende magnetisk Jordkjerne (terrella 
inagnetica), som dreiede sig om sin Axe med en noget 
mindre ( Jmdrejningsbastigbed , end den ydre Skal. Da 
denne Hypotbese forekom Naturforskerne usandsynlig, 
bevaegede det den yngre Euler til at forsoge paa at 
forklare Misvisningssystemet alene af to magnetiske Poler. 
De af Euler under denne Forudsaetning beregnede Mis- 
visningslinier stemme nogenlunde overeens med et af 
Mountaine o" Dodson ud"ivet Kart over Misvisninojeii 
for Aaret 1744, bvilket dog alene stroekker sig over det 
Atlantiske og Indiske Hav; men afviger fra det senere 
bekjendte Misvisningssystem i det stille Hav paa enkelte 
Steder indtil 50®, ja endog indtil 90®. Ved Cook’s tre 
Jordomseglinger imellem Aarene 1768 og 1780, som 
