222 
da dog denne Hval nresten udelukkende lever paa Blaek- 
fisk. — Om de store vandrende Flokke af Grindehvaler 
(D. globiceps) og af Kaskelotter behover jeg her kun at 
miiide som om laengst bekjendte Erfaringer. 
Vel ere alle saadanne Vandringer for intet at regne 
mod dem, hvorom Sporgsmaalet her er, nemlig af de 
store Bardehvaler. Men man maa heller ikke labe af 
Oie, at disse ogsaa netop ere de allercolossaleste Dyr 
og, efter Alt at domme, tillige Dyr, der allerhurtigst 
kunne bevoBije si" frern. Den Hiirtio[hed, hvormed 
Bardehvalerne under den hoiesle Anstraenwelse skulle 
O 
kunne skyde gjennem Havet, kan her rigtignok ikke bringes 
i Beregnlng. Men heller ikke kan paa den anden Side 
Rethvalens stedvanlige rolige Gang af 1 Miil i Timen 
tages til Maalestok under Vandringen; for de ulige ras- 
kere Rorhvaler angives desuden den saedvanlige Fart at 
vaere 3 Mile i Timen. Taenker man dem derhos, som 
Dyrene overhovedet paa Vandringer, iakttage en naesten 
snorlige Cours, saa er der neppe noget Eventyrligt i 
den Formodning, at visse store Rorhvalarter i Lobet af 
4 til 6 Uger kunde gjennemskaere den hele Loengde fra 
det ene Polar- Hav til det andet , en Straekning af ett par 
tusinde Mile. Men enhver Formodning bar ingen Be- 
tydning i Naturvidenskaberne, saalcenge den ikke er un- 
derstoilet af bestemte Erfaringer, og i dette Tilfaelde ere 
disse unaegteligen kun meget fragmentariske. Kun i 
yderst faa Tilfaelde findes nogen bestemt Angivelse, ikke 
alene af Stedet, men ogsaa af Tiden, da en vis Art af 
Rorbval er bleven iaktiaget udenfdr Polar-Havene, og 
