226 
tehiiller. Nu er clet vel afgjort, at clisse sammc Veie 
tjene til Gjeniiemgaiig for den ud- og indaandede Luft, 
og at dcnne Soek muligvils blot kunde tjene til en ret 
kraftig Udaandingj men paafaldende er det dog, at den 
netop kun findcs lios de Hvaler, der synes at udslode 
Vandstraaler , nemlig Rardehvalerne, medens den mangier 
lios D('lpliinerne , hos hvilke dette ikke er Tilfapldet. 
Der maatte altsaa opstaae nye Tvivl hos mig, og det 
maatte blive mig magtpaaliggende at faae Oplysning om 
det andet Punkt, nemlig under hvilken Temperatur disse 
Vandstraaler ere synlige. Hr Professor Sundevall har da 
efterseet sin Journal i den Aniedning, og skafFet mig 
Vished for, at de vise sig i liele deres Hoide ved 25*^ og 
derover. Naar man nu saetter Temperaturen i Hvalernes 
Lunger til omtrent 39 — 40” eller et Par Giader hdiere 
end hos Mennesket , saa maatte den udaandedc Luft vaere 
ganske overordenlig svangret med Vanddampe, for at 
disse skulde kunne fortaette sig i Draabefoi m ved 25”, og 
den Udaandingskraft vaere end mere overordenlig stank, 
der skulde kunne stode denne vanddampsvangre Luft 
mange Favne op i Luften, tlii saa hui maa man antage 
at de bekjcndte Vandsdiler ere, der stige op fra Barde- 
hvalernes Bhesehuller. Ved de kraftigste Dampmaskiner 
sees Vanddampene ved Ventilens Aahning aldrig at stige 
saa hdit i Veiret, skjondt baade deres Sammenpresning 
i ICjodclen, deres Afkjdling ved at traede ud i Luften og 
cndelig den Kraft, hvormed de stddcs ud, er saa ganske 
overordenlig sfierk. Physikerne maae ndiere opgive, 
hvorvidt denne omtrentlige Beregning er rigtig. Skjondt 
