Bil. A. 
Forelobige Forsog over den Qvaiititet 
Kulsyre, ct Meimeske udaanderi24 Timer. 
af E. Scharlin^. 
I )el vil vaere den liojtagtede Forsamling bekjendr, at de 
forskjellige Undersogelser , som Tid efter anden ere fore- 
tagne for at bestemme Qvantiteten af den Kulsyre, et 
jMenneske ndaander i en bestemt Tid, have givet meget 
afvigende Resnltater, og navnlig bar man vaeret af den 
Mening, at de af Davy ^ Allen og Pepys anglvne Qvan- 
liteter Kulsyre ere for store. Af denne Grund bar man 
som oftest benyttet de oeldre af Lavoisier og Segnin an- 
givne Resnltater. Ifolge de sldste indaander et Menneske 
i Dognet 46037 cub. Tommer eller 15661 Gran lit og ud- 
aander 8584 Gran Kulsyre, bvori bndes 2820 Gran eller 
II Lod 170 Gran Kulstof. Da Lavoisier Imidlertid Ikke 
bar taget Hensyn til den Kulsyre, som forlader Legemet, 
uden at gaae igjennem Ncesen eller Munden, vllde bans 
Resultat have vaeret mindre rigtigt end det er, naar ikke 
en anden Omstaendigbed , som Lavoisier dog ikke kjendte, 
bavde bidraoet til at beri^ti^e den omtalte An^ivelse. 
j Lavoisier bar nemlig gjort sin Beregning, ligesom Davy, 
i Allen og Pepys, efter den Forudsaetning , at Mennesket 
udaander ligemeget Kulsyre til alle Tider af Dognet, 
en Antagelse, som Prout senere bar viist at vaere nrigtig- 
tbi ban fandt at Maengden af den om Natten udviklede 
Kulsyre er mindre end den om Dagen. Da Prout imid- 
lertid ikke selv bar bestemt den absolute Vaeg^t af den 
udaandede Kulsyre til nogen Tid af Dognet, saa vare 
vore Kundskaber endnu meget usikkre over denne Gjen- 
stand, som dog i den senere Tids pb) siologiske Under- 
sogelser er af stor Vigtigbed. Uden al Tvivl bar det 
Utilfredsstillende i de noevnte Forsog naermest givet An- 
ledning til en Deel af Liebigs senere Arbeider, ved bvilke 
